ф
ПОСТАНОВА
Іменем України

03 квітня 2020 року 
Київ
справа №825/953/17
адміністративне провадження №К/9901/31832/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Юрченко В.П.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Пасічник С.С., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер» на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2017 (колегія суддів: Файдюк В.В., Мєзєнцев Є.І., Чаку Є. В.) у справі №825/953/17 за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер» до Головного управління ДФС у Чернігівській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер» (далі - Товариство) звернулося до Головного управління ДФС у Чернігівській області про скасування податкового повідомлення-рішення форми «Р» № 0001801400 від 07.06.2017 в частині нарахування збільшення податкового зобов`язання в розмірі 481208, 00 грн. по декларації № 9252148758 від 14.12.2015 р. за листопад 2015 та нарахуванню 120302, 00 грн. штрафних (фінансових) санкцій; скасування податкового повідомлення-рішення форми «ПС» від 07.06.2017 р. № 0001811400 в повному обсязі по нарахуванню штрафних санкцій (штрафу) в розмірі 48121, 00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено про необґрунтованість висновків контролюючого органу про відсутність об`єкта оподаткування податком на додану вартість по господарським операціям з ТОВ «Нафтогаз Трейд», ТОВ «Газотранспроект», як таких, що є нереальним.
Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.07.2017 (суддя - Кашпур О.В.) адміністративний позов задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області форми «Р» № 0001801400 від 07.06.2017 в частині нарахування грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 481 208,00 грн. основного платежу та в сумі 120 302,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями. Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області форми «ПС» № 0001811400 від 07.06.2017. 
Задовольняючи позов,  суд першої інстанції виходив з того, що первинні документи, наявні в матеріалах справи, не мають дефектів форми та змісту і повністю відображають проведені господарські операції та свідчать про їх реальність та створення юридичних наслідків для сторін правочинів.
Натомість суд апеляційної інстанції постановою від 22.08.2017  рішення суду першої інстанції скасував у задоволені позову відмовив. 
Рішення Київського апеляційного адміністративного суду обґрунтовано тим, що висновки відповідача, викладені в акті перевірки, щодо нереальності господарської операції з ТОВ «Нафтогаз Трейд», ТОВ «Газотранспроект» є обґрунтованими, відповідно є правомірним збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість та нарахування штрафних (фінансових) санкцій спірним податковим повідомленням-рішенням щодо даних операцій. Мотивуючи рішення, суд серед іншого зауважив, що відомостями кримінальних проваджень, як і даних Єдиного держаного реєстру судових рішень підтверджена незаконна діяльність контрагентів, з якими позивач мав господарські правовідносини і з-за допомогою яких формував свій податковий облік.  
Не погоджуючись з рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в яких просить їх скасувати, позов задовольнити повністю. Вказується, що суд апеляційної інстанції в порушення принципу офіційного з`ясування матеріалів справи не надали правового значення долучених до матеріалів справи доказів, реальності здійснення ним господарської операції із названими вище контрагентами. При цьому, зазначає, що всі висновки, які були зроблені судом апеляційної інстанції є суперечать між собою та не відповідають дійсності, адже сумніви щодо реальності угоди спростовуються належними та допустимими доказами, оцінка яким не надавалась під час розгляду справи. Використані докази, які ним подані самостійно було невірно оцінені, а їх зміст неправдивий. 
В письмових запереченнях на вказану касаційну скаргу, які надійшли ще до Вищого адміністративного суду України відповідач просить залишити її без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін. 
          Переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з таких підстав.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведена документальна планова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2014  по 31.12.2016  та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014  по 31.12.2016.
За результатами проведеної перевірки було складено акт від 23.05.2017 р. № 260/14/30148677.
Перевіркою встановлено порушення п.185.1 ст.185, п.193.1 ст.193, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, ст.209 Податкового Кодексу України, внаслідок чого позивачем занижено податок на додану вартість на загальну суму 481208, 00 грн. (листопад 2015).
На підставі акту перевірки Головним управлінням ДФС У Чернігівській області винесено податкові повідомлення-рішення:
- форми «Р» № 0001801400 від 07.06.2017, яким за порушення п.185.1 ст.185, п. 188.1 ст. 188, п.193.1 ст.193, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, ст.209 ПК України позивачу збільшено грошове зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 516534,00 грн. (основного платежу) та визначено 129134,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій. З них СТОВ «Інтер» нараховано 481208,00 грн. основного платежу, визначеного у скороченій декларації № 9252148758 від 14.12.2015 за листопад 2015 року в якості податкового кредиту, а також 120302,00 грн. штрафних (фінансових санкцій);
- форми «ПС» № 0001811400 від 07.06.2017, яким до СТОВ «Інтер» на підставі п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54, п. 41 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі  48121, 00 грн.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що такий висновок контролюючим органом був зумовлений, у тому числі,   виявленим фактом відсутності настання реальних наслідків за правочинами, укладеними позивачем з ТОВ «Газтранспроект» та ТОВ «Нафтогаз Трейд». Окрім того такі суб`єкти господарювання є членами злочинної організації, які у період із січня 2013 року по січень 2016 року заволоділи коштами ПАТ «Укргазвидобування» в розмірі 1613224251, 69 грн.
          Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду, який визнав їх законними, з чим погоджується Верховний Суд, з огляду на наступне. 
Відповідно до приписів підпункту «а» пункту 198.1 та пунктів 198.2, 198.3 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
В силу положень пункту 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
За вимогами пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Проведення господарських операцій суб`єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»,  підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.
Зважаючи на вимоги вищенаведених норм попередні судові інстанції, вирішуючи спір по суті, дійшли правильного висновку, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та складу витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів, робіт та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, які містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що реальність здійснення господарських відносин між позивачем (покупцем) і ТОВ «Газтранспроект» та ТОВ «Нафтогаз Трейд» (продавцями) за договорами № 181214 від 01.12.2014 та № 191014 від 29.09.2014 не підтверджена належними первинними документами, які б свідчили про дійсну мету придбання газу, як специфічного товару, який не наділений родовими ознаками, оскільки позивачем не були надані докази про дійсність його придбання саме в таких суб`єктів та факт його транспортування НГВУ «Чернігівнафтогаз» ПАТ «Укрнафта». За таких обставин, Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що позивачем наявними в матеріалах справи первинними документами не підтверджено факт отримання природного газу в період листопад - грудень 2014 року від ТОВ «Газтранспроект» та ТОВ «Нафтогаз Трейд». 
На користь вказаним фактам слугують досліджені судом апеляційної інстанції матеріали кримінальних проваджень за  наслідками яких постановлені вироки, які хоча і не стосуються, як вірно встановлено судом апеляційної інстанції таких суб`єктів господарювання, але з їх змісту вбачається,  що ТОВ «Газтранспроект» та ТОВ «Нафтогаз Трейд» створені задля прикриття злочинної діяльності групи осіб по відмиванню коштів в газовидобувній діяльності, є фіктивними, діяльність яких в загальному ланцюгу злочинної діяльності доводиться матеріалами численних кримінальних проваджень. 
Відповідно до частини четвертої статті 72 КАС вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинено воно цією особою.
Доводи позивача в касаційній скарзі про поверхневість дослідження судами попередніх інстанцій матеріалів справи та змісту спірних правовідносин не відповідають дійсності
Зважаючи на викладене,  суд апеляційної інстанції, вирішуючи спір по суті та посилаючись на положення Податкового кодексу України, дійшов правильного висновку, що наведеними правовими нормами, в першу чергу, регламентовано пряму взаємозалежність правильності врахування платником податку у податковому обліку витрат на оплату придбаних у контрагента товарів/робіт/послуг від підтвердження проведених господарських операцій належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.
Наявність у покупця належно оформлених документів, необхідних для віднесення певних сум до податкового кредиту або складу витрат, зокрема виданих продавцем податкових накладних, не є безумовною підставою їх формування, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій та факту використання придбаних товарів/робіт/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
За таких умов суд апеляційної інстанції, надаючи оцінку обставинам справи та наявним у справі доказам, правильно звернув увагу на недостатність наданих позивачем доказів для підтвердження фактів та результатів реального виконання здійснених ним з контрагентами господарських операцій, а також на оформлення первинних документів з порушенням вимог, встановлених статтею  9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», у зв`язку з чим зробив вмотивований висновок про не доведення реальності здійснених господарських операцій.
Доводи позивача в касаційній скарзі не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, та він  просить здійснити переоцінку, додаткову перевірку доказів стосовно спірних взаємовідносин, що знаходиться за межами касаційного перегляду встановленими частиною другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.
Враховуючи вищенаведене, Суд касаційної інстанції погоджується з позицією  суду апеляційної інстанції, не спростованими доводами касаційної скарги, про наявність законних підстав для відмови в задоволенні позову. 
          Суд касаційної інстанції визнає, що суд не допустив неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суд апеляційної інстанції повно встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надав їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин. 
          Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
          Керуючись статтями 341, 343, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України, 

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер» залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2017 - без змін.
          2. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко
І.А. Васильєва 
 С.С. Пасічник ,
Судді Верховного Суду