Постанова                                              
Іменем України
 
03 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 660/342/17
провадження № 61-25825св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) - сільськогосподарське приватне підприємство «Степове»,
відповідачі за зустрічним позовом: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області у складі судді Гончаренка О. В. від 10 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області у складі колегії суддів:                   Базіль Л. В., Бугрика В. В., Семиженка Г. В., від 14 вересня 2017 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до сільськогосподарського приватного підприємства «Степове» (далі -                    СПП «Степове», підприємство) про витребування майна з чужого незаконного володіння.
 
Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона на підставі укладених                    23 лютого 2017 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_3   договорів оренди є орендарем земельних ділянок площею по 7,6879 га кожна, які розташовані на території Біляївської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області.
Однак приступити до використання земельних ділянок, переданих їй в оренду, вона не має можливості, оскільки земельні ділянки знаходяться у фактичному користуванні СПП «Степове».
Просила суд усунути перешкоди у користуванні земельними ділянками, шляхом зобов`язання СПП «Степове» вчинити певні дії, а саме: припинити використання належних позивачу на праві володіння і користування земельних ділянок та зобов`язати відповідача повернути їй зазначені земельні ділянки.
 
У травні 2017 року СПП «Степове» звернулося до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посилаючись на те, що підприємство на підставі договору оренди                          від 22 листопада 2012 року, укладеного між ним та ОСОБА_4 строком на 7 років, є орендарем земельної ділянки площею 7,6879 га. Після смерті останньої земельну ділянку успадкувала ОСОБА_3 , яка не зважаючи на діючий договір оренди, уклала 23 лютого 2017 року новий договір оренди з іншим орендарем - ОСОБА_1 
Інша земельна ділянка площею 7,69 га, яка розташована на території Біляївської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області, перебувала у користуванні СПП «Степове» на підставі договору оренди, укладеного 27 серпня 2002 року між ним та ОСОБА_5 . Строк дії договору закінчився 25 грудня 2012 року, однак підприємство продовжувало відкрито та безперешкодно користуватися цією землею, сплачуючи орендну плату спадкоємцям після смерті останнього. Проте, 23 лютого 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , порушуючи переважне право підприємства на укладення договору оренди на новий строк, уклали договір оренди цієї ж земельної ділянки з ОСОБА_1 .
 
Посилаючись на викладене, СПП «Степове» просило визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, загальною площею 7,6879 га, розташованої на території Біляївської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області, укладений 23 лютого 2017 року між                     ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зобов`язати ОСОБА_1 повернути                   СПП «Степове» вищезазначену земельну ділянку; визнати недійсним договір оренди земельної ділянки загальною площею 7,6879 га, розташованої на території Біляївської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області, зобов`язати ОСОБА_1 повернути зазначену земельну ділянку СПП «Степове»; зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укласти із СПП «Степове» договір оренди земельної ділянки на умовах договору оренди цієї земельної ділянки від 23 лютого 2017 року.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області                           від 10 липня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Зустрічний позов СПП «Степове» задоволено частково.
Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, загальною                     площею 7,6879 га, розташованої на території Біляївської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області, укладений 23 лютого      2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , та зобов`язано ОСОБА_1 повернути СПП «Степове» вказану земельну ділянку.
Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки загальною                       площею 7,6879 га, розташованої на території Біляївської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області, укладений 23 лютого           2017 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
В решті позовних вимог СПП «Степове» відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_3 як спадкоємець після смерті матері ОСОБА_4 , під час дії договору оренди від 22 листопада 2012 року, укладеного останньою із СПП «Степове»,                         23 лютого 2017 року уклала новий договір оренди цієї земельної ділянки із ОСОБА_1 , порушивши право підприємства як орендаря землі. Крім того, після закінчення у 2012 році дії договору оренди іншої земельної ділянки, укладеного 27 серпня 2002 року між СПП «Степове» та ОСОБА_5 , спадкоємці останнього, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , 23 лютого                     2017 року уклали новий договір оренди цієї ділянки із ОСОБА_1 , чим порушили переважне право підприємства на укладення договору оренди на новий строк. За таких обставин договори оренди земельних ділянок, укладені у 2017 році, є недійсними.
Короткий зміст ухвали  суду апеляційної інстанції 
 
Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 14 вересня 2017 року відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 10 липня 2017 року залишено без змін.
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що укладений 23 лютого                      2017 року договір оренди земельної ділянки між ОСОБА_1 та                 ОСОБА_3 в період дії укладеного у 2012 році договору між                  ОСОБА_4 та СПП «Степове» є порушенням прав останнього щодо користування спірною земельною ділянкою. Договір від 23 лютого                       2017 року, укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , порушує переважне право СПП «Степове» на оренду земельної ділянки, яке виникло у нього на підставі укладеного у 2002 році договору оренди цієї ділянки із спадкодавцем орендодавців.   ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в установлений законом строк не надіслали СПП «Степове» свої заперечення щодо використання спірної земельної ділянки, внаслідок чого орендар продовжував належним чином її використовувати та виконувати свої обов`язки щодо орендної плати, після отримання орендодавцями документа, що підтверджує їх право власності на спірну земельну ділянку, повідомив їх про намір реалізувати своє право на поновлення договору оренди, надіславши заповнені примірники договорів оренди.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзивів на них
Не погодившись з вказаними судовими рішеннями, у жовтні 2017 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.
Касаційна скарга мотивована тим, що договір оренди землі від 22 листопада 2012 року не був зареєстрований в установленому законом порядку, отже, не породив переважне право СПП «Степове» на його переукладення та поновлення права оренди.  До закінчення дії цього договору (22 листопада 2019 року) ОСОБА_3 після оформлення спадщини у липні 2016 року повідомила орендаря про небажанння укладати договір оренди цієї земельної ділянки.
Спадкоємці після смерті ОСОБА_5 направляли підприємству лист із запереченням продовження договору оренди від 27 серпня 2002 року, а останнє, маючи намір скористатися переважним правом оренди землі, їх про це в установлений договором місячний строк після закінчення дії договору у грудні 2012 року не повідомило.
 
У листопаді 2017 року та у січні 2018 року до Верховного Суду надійшли відзиви СПП «Степове» та ОСОБА_3 на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у яких зазначено, що у листопаді 2017 року                              СПП «Степове» та ОСОБА_3 уклали новий договір оренди належної останньому земельної ділянки. Обставини укладення спірних договорів оренди, укладених між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та СПП «Степове», встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили. Підприємство направило ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пропозиції про укладення та бажання скористатись своїм переважним правом на продовження договору оренди землі одразу після його повідомлення про факт прийняття ним спадщини та реєстрації ними права на землю.
 
У березні 2018 року до Верховного Суду від ОСОБА_2 надійшло клопотання про відмову від касаційної скарги на рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 10 липня           2017 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 14 вересня 2017 року у зв`язку із тим, що між нею та СПП «Степове» на новий строк укладені договори оренди спірних земельних ділянок.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Справа передана до Верховного Суду.
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 15 травня 2019 року справу визначено судді-доповідачеві.
 
Ухвалою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року зупинене касаційне провадження у справі, а ухвалою Верховного Суду від 03 червня 2020 року - поновлене.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Відповідно до договору оренди землі від 22 листопада 2012 року                     ОСОБА_4  передала в строкове платне користування СПП «Степове» строком на 7 років належну їй земельну ділянку площею 7,69 га (кадастровий номер 6524180500:03:003:001), розташовану на території Біляївської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області.
 
Положеннями пункту 43 цього договору передбачено, що договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.
 
Даних про державну реєстрацію цього договору матеріали справи не містять.
 
Вказану земельну ділянку після смерті у вересні 2015 року ОСОБА_4 отримала у спадщину її донька ОСОБА_2 , яка ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєструвала своє право власності на цю земельну ділянку.
 
Відповідно до договору оренди від 27 серпня 2002 року, який             зареєстровано 29 січня 2003 року у книзі записів реєстрації договорів оренди Біляївської сільської ради за № 61, ОСОБА_5 передав                          СПП «Степове» в платне користування строком на 5 років належну йому земельну ділянку площею 7,69 га (кадастровий номер 6524180500:03:003:002), розташовану на території Біляївської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області. Строк дії цього договору сторони продовжили до 25 грудня 2012 року шляхом підписання додаткової угоди, що зареєстрована у Нововоронцовському реєстраційному відділі                  28 січня 2008 року.
 
Вказану земельну ділянку після смерті у вересні 2008 року ОСОБА_5 отримали у спадщину у рівних частинах його діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які 05 серпня 2016 року зареєстрували своє право власності на цю землю.
 
27 липня 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 повідомили листами СПП «Степове» про небажання укладати договір оренди земельних ділянок площами 4,14 га та 11,52 га.
 
23 лютого 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали договори оренди спірних земельних ділянок із                     ОСОБА_1 строком на 7 років. Вказані договори зареєстровані у березні 2017 року (а.с. 8,9).
 
19 травня 2017 року СПП «Степове» направило на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_3 пропозиції щодо поновлення договорів оренди землі із відповідними примірниками договорів.
 
ОСОБА_2 у відповіді на пропозицію заперечила проти поновлення строку договору оренди, посилаючись на несвоєчасну сплату орендної плати та бажання самостійно обробляти землю (а.с. 64).
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Таким вимогам судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.
 
Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі -                       ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
 
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
 
Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема                           ЗК України, Законом України «Про оренду землі».
 
Правові підстави поновлення договору оренди землі визначені                        статтею 33 Закону України «Про оренду землі», яка фактично об`єднує два випадки пролонгації договору оренди землі.
 
Відповідно до частин першої-п`ятої статті 33 цього Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). 
 
Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. 
 
При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. 
 
Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
 
Частинами восьмою та дев`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.
 
Тобто реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури поновлення договору оренди землі.
 
Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
 
Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.
 
Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.
Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц (провадження                     № 14-65цс18).
 
Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів.
 
Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.
 
Щодо договору оренди земельної ділянки (кадастровий номер 6524180500:03:003:002) від 27 серпня 2002 року 
 
Встановивши, що орендодавець земельної ділянки з кадастровим номером 6524180500:03:003:002 ОСОБА_5 помер у вересні 2008 року, тобто до закінчення строку дії договору оренди землі від 27 серпня 2002 року                         (25 грудня 2012 року), суд не встановив строк дії цього договору з урахуванням положень статті 19 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
 
Висновок судів про те, що договір оренди земельної ділянки з ОСОБА_1 був укладений з порушенням переважного права СПП «Степове» на поновлення договору оренди ґрунтується на неповно з'ясованих обставинах справи щодо строку його дії.
 
Як свідчать матеріали справи, СПП «Степове» мало повноваження орендаря земельної ділянки з кадастровим номером 6524180500:03:003:002 з                    29 січня 2003 року (момент державної реєстрації договору оренди) до                        25 грудня 2012 року. Даних про іншу дату закінчення строку дії договору матеріали справи не містять.
 
Після завершення строку дії договору оренди (05 серпня 2016 року) і до укладення спадкоємцями договору оренди цієї земельної ділянки з ОСОБА_1 (23 березня 2017 року) та державної реєстрації права оренди (02 березня 2017 року), від СПП «Степове» власникам земельної ділянки не надходило пропозиції щодо поновлення договору оренди із проектом додаткової угоди, отже, останнє не скористалось переважним правом на оренду землі.
 
Водночас, надсилання такої пропозиції від СПП «Степове» 19 травня               2017 року відбулось після закінчення строку дії договору оренди з                        СПП «Степове» та після того, як власники надали в оренду спірну земельну ділянку іншому орендарю - ОСОБА_1 , відносно якої відбулась державна реєстрація права оренди земельної ділянки.
 
Крім того, ОСОБА_2 двічі, а ОСОБА_3 - одноразово, інформували СПП «Степове» про своє небажання поновити раніше укладений договір оренди землі.
 
Разом із тим, суд апеляційної інстанції, вирішуючи зустрічний позов та перевіряючи наявність порушення переважного права орендаря                            СПП «Степове», вказаного не врахував, належним чином не з`ясував та не перевірив чи скористалося останнє як орендар своїм переважним правом на поновлення договору оренди земельної ділянки площею 7,6869 га (кадастровий номер 6524180500:03:003:002) у строки, передбачені законом і договором, не надавши при цьому належних та допустимих доказів відправлення орендарем орендодавцю відповідних листів-повідомлень з проектом додаткової угоди до закінчення строку дії договору від 27 серпня 2002 року; не з'ясував чи повідомив орендодавець орендаря у передбачений законом строк про відмову в поновленні договору оренди, чи було досягнуто згоди щодо орендної плати за новим договором та інших умов договору, на яких умовах укладено договір з новим орендарем, чи є вони більш сприятливими для орендодавців як власників вказаних земельних ділянок.
 
За таких обставин висновки судів про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 та обґрунтованість позовних вимог СПП «Степове» є передчасними.
 
Щодо договору оренди земельної ділянки (кадастровий номер 6524180500:03:003:001) від 22 листопада  2012 року
 
Дійшовши висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 і часткового задоволення зустрічного позову СПП «Степове», суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 уклала договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6524180500:03:003:001 під час дії договору оренди від 22 листопада 2012 року, строк дії якого визначено сторонами до 22 грудня 2019 року.
 
Проте цей висновок колегія суддів вважає передчасним з таких підстав.
 
За змістом статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.
Отже, строк дії договору оренди землі, умовами якого передбачено, що відлік строку оренди настає з моменту державної реєстрації цього договору, починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення.
 
Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки за договором, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) породжує правовідносини, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.
 
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2777цс16.
 
Вирішуючи спір у цій справі, суд апеляційної інстанції не надав належної правової оцінки доводам ОСОБА_1 , зазначеним нею в апеляційній скарзі  (а.с. 99), про те, що договір від 22 листопада 2012 року не був належним чином зареєстрований, не перевірив чи набуло СПП «Степове» у встановленому законом порядку права користування спірною земельною ділянкою (кадастровий номер 6524180500:03:003:001), обмежившись лише оцінкою пояснень реєстратора відділу Держгеокадастру у Нововоронцовському районі Херсонської області.
 
Так, з наданого сторонами примірника договору оренди від 22 листопада 2012 року вбачається, що у ньому відсутня відмітка про його державну реєстрацію із зазначенням запису у Державному реєстрі земель, дати такої реєстрації, засвідчена підписом посадової особи та відбитком печатки відділу Держкомзему.
 
Посилання суду апеляційної інстанції на преюдиційні обставини реєстрації вказаного договору оренди, встановлені судовим рішенням, ухваленим за наслідком розгляду позову ОСОБА_3 до СПП «Степове» про витребування майна (справа № 660/1061/16-ц), є безпідставними, оскільки предметом розгляду у цій справі була наявність правових підстав для розірвання цього договору, а не його державна реєстрація.
 
Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України                     від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.
 
Суд апеляційної інстанції у порушення статей 12, 89, 263 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув; не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин; не перевірив усіх доводів сторін, й не надав належної правової оцінки поданим ними доказам, не сприяв всебічному й повному з`ясуванню дійсних обставин справи, що мають юридичне значення для її вирішення, допустив неповноту у з`ясуванні таких обставин.
 
Зазначене вище перешкоджає суду касаційної інстанції без встановлення вказаних фактичних обставин ухвалити правильне рішення по суті спору.
 
Згідно з пунктами 1, 2 частини третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
 
Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом повністю не встановлено, а тому судове рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що відповідно в силу статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, з наведенням відповідних обґрунтувань, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.
 
Керуючись статтями 400, 411, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 14 вересня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до апеляційного суду.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий   Судді:	Є. В. Синельников   О. В. Білоконь   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   В. В. Шипович