Справа № 161/14225/19 	Головуючий у 1 інстанції: Черняк В. В. 	
Провадження № 22-ц/802/190/20  Категорія: 76 	  Доповідач: Карпук  А. К.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
14 травня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К.
суддів - Осіпука В. В., Здрилюк О.І., 
секретар Галицька І. П.
з участю: позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
представників відповідача Сологуба О . В. , Деркача Д. В . ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Спеціалізована дитячо-юнацька спортивна школа олімпійського резерву плавання Луцької міської ради» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 грудня 2019 року,- 
В С Т А Н О В И Л А :
У серпні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з указаним позовом покликаючись на такі обставини.
З 02.03.2013 працював на посаді тренера - викладача Комунального закладу «Спеціалізована дитячо-юнацька спортивна школа олімпійського резерву плавання Луцької міської ради» (далі - СДЮСШОР).
Наказом в.о. директора СДЮСШОР його незаконно звільнено із займаної посади на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України - за прогул без поважних причин.
Зазначав, що визначеного робочого місця у нього не було. У канікулярний період - липні 2019 року, вода у басейні була спущена. Його вихованці, окрім двох, були відправлені на відпочинок і заняття не відвідували. 
Підготовку вихованців ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проводив за індивідуальним планом підготовки до чемпіонату світу з плавання серед юніорів, який мав відбутися у Будапешті з 20 по 25 серпня 2019 року.
Тому 05.07. 2020 він звернувся із заявою на ім`я директора СДЮСШОР про намір проводити підготовку на базі приватного спортклубу « SportLife », де у басейні є вода, заперечень від керівництва не було, надано усну згоду.
Пізніше з`ясувалось, що у період з 08.07.2019 по 15.07.2019 були складені акти про його відсутність на роботі, в той час, коли він тренував ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у басейні спортклубу « SportLife ». 
Вважає своє звільнення незаконним, тому просив скасувати наказ в.о. директора СДЮСШОР від 23.07.2019 № 104-к «Про звільнення ОСОБА_1 », поновити його на посаді тренера СДЮСШОР з 25.07.2019, стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та витрати на професійну правничу допомогу.
Рішенням Луцького міськрайонного суду від 05.12. 2019 в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
Посилається на те, що суд обгрунтував рішення суперечливими показами свідка ОСОБА_9 , неналежними доказами, не допитав інших свідків, хоча і задовольнив клопотання про їх допит, надав неправильну правову оцінку обставинам справи та оцінив докази вибірково.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, показання свідків, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких мотивів.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 допустив прогул без поважних причин, отже, звільнення позивача з роботи є законним.
Такий висновок суду зроблений без додержання норм матеріального та процесуального права, тому колегія суддів з ним не погоджується.
З трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що він з 02.09.2013 прийнятий на посаду тренера - викладача СДЮСШОР (а.с. 7 - 8).
Влітку - 05.07.2019 він подав заяву на ім`я директора СДЮСШОР про намір проводити заняття по підготовці дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до чемпіонату світу згідно з індивідуальним планом на базі спортклубу « SportLife » (а.с. 9). У даному судовому засіданні позивач пояснив, що для занять на базі спортивного клубу батьки дітей придбали абонемент на відвідування басейну. Така потреба виникла у зв`язку з тим, що у басейні спортивної школи була спущена вода, а тренування плавців у спортзалі є неефективним. Заняття у літній період на базі інших закладів, які мають басейни, в школі практикується щороку.
Також вказав під час розгляду справи апеляційним судом, що цю заяву він передав своєму безпосередньому керівнику - завучу ОСОБА_10 , який не заперечував щодо продовження підготовки вихованців на базі приватного спортклубу. Усну згоду також надав директор, сказавши, щоб він написав заяву. У період з 08.07 по 15.07.2019 він проводив заняття у спортклубі. Протягом цього часу йому не телефонували з роботи, не цікавилися, чому він не в спортшколі. Лише 15.07.2019 його повідомили, що він повинен проводити заняття в СДЮСШОР, тому з вечірніх годин 15.07.2019 та у наступні дні він уже проводив заняття у спортивній школі.
З пояснювальної записки в.о. директора з НТО ОСОБА_10 вбачається, що заява позивача про проведення тренувань на базі спортклубу « SportLife », який розташований поруч СДЮСШОР, розписана йому до виконання, але він із запізненням - лише 17.07.2019 звернув увагу на те, що директор у резолюції, адресованій йому - завучу ОСОБА_10 , вказав продовжувати тренування у спортивній школі. Із змісту пояснювальної записки вбачається, що завуч ОСОБА_10 вбачає свою вину у тому, що не повідомив тренера ОСОБА_1 про відсутність письмового погодження директора на проведення занять із вихованцями в спортивному клубі (а.с. 74).
Та обставина, що позивач виконував свої посадові обов`язки та проводив тренування з вихованцями на базі спортклубу « SportLife », у період з 08.07 по 15.07.2019 підтверджується показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , допитаних у даному судовому засіданні в присутності їх батьків. Свідок ОСОБА_7 пояснив, що після спускання води у басейні СДЮСШОР він двічі на день - вранці і ввечері упродовж двох годин тренувався у басейні спортклубу « SportLife » з тренером ОСОБА_1 . З показів свідка ОСОБА_6 вбачається, що з ним проведене лише одне ранкове заняття 08.07.2019, оскільки в обідню пору цього дня він відбув на спортивні збори в інше місто.
Допитана у суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_12 , яка у протягом 2015 - 2019 років працювала тренером з плавання у СДЮСШОР пояснила суду, що в спортивній школі неодноразово практикувалась така організація роботи, що у період, коли спускалась вода у басейні, тренери або адміністрація спортшколи домовлялись із іншими закладами, де є басейни, про можливість проведення занять на воді з вихованцями. Оскільки проживає недалеко від спортивного клубу, у вечірні та ранішні часи бачила крізь скляні вікна, що ОСОБА_10 перебуває у басейні спортклубу « SportLife ».
На підставі наведеного апеляційний суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 виконував свої трудові обов`язки та проводив тренуванняу басейні спортклубу « SportLife » з вихованцем ОСОБА_7 з 08.07. 2019 до 15.07.2019 по 2 години вранці та ввечері та ранкове двохгодинне заняття вихованцем ОСОБА_6 08.07.2019 .
Проведення навчально-тренувальної та спортивної роботи за індивідуальними планами вихованців у період канікул у загальноосвітніх школах передбачено пунктами 2.5,2.6,2.9 Статуту СДЮСШОР. Та обставина, що позивач не подав на затвердження директора плану індивідуальних занять не підтверджує його відсутності на роботі, та може давати підстави для висновку про порушення трудової дисципліни, однак, з даною обставиною роботодавець не пов`язував звільнення позивача. 
Рішення суду першої інстанції про відмову в позові мотивовано тим, що відповідачем належними доказами - актами про відсутність працівника на робочому місці доведено відсутність позивача на робочому місці у визначені графіком роботи години у період з 08.07.2019 по 15.07.2019 . Також суд взяв до уваги показання свідка ОСОБА_9 та її доповідну записку, у якій вона 08.07.2019 повідомила адміністрацію про те, що позивач ОСОБА_1 не проставив підпис про початок і закінчення робочого часу цього дня ( а.с 104).
Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
На думку апеляційного суду Луцький міськрайонний суд не дотримався визначеного положеннями цієї статті порядку оцінки доказів та не звернув уваги на ту обставину, що ОСОБА_1 не заперечував того, що він у період, зафіксований в актах про відсутність працівника на роботі з 08.07.2019 по 15.07.2019, не перебував на території СДЮСШОР, оскільки проводив тренування з вихованцями спортивної школи у спортивному клубі « SportLife », і з цих самих причин не проставляв свій підпис про початок і закінчення робочого часу у журналі обліку робочого часу. Суд не перевірив пояснень позивача про те, що він виконував свої посадові обов`язки та проводив тренування на підставі індивідуального графіку занять із ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а після від`їзду останнього, лише із ОСОБА_7 з 08.07.2019 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , та безпідставно не допитав цих учнів, як свідків.
Також належить відмітити, що із змісту зазначених вище актів вбачається про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці, а не на роботі, тому ці документи не спростовують доводів позивача ОСОБА_1 про виконання своїх трудових обов`язків - проведення занять по тренуванню вихованців СДЮСШОР у басейні спортклубу « SportLife » .
Судом безпідставно не взято до уваги показання свідка ОСОБА_15 , яка підтвердила, що ОСОБА_6 перебував на ранковому тренуванні 08.07.2019. Доказом того, що вихованець ОСОБА_6 відбув на спортивні збори у місто Запоріжжя 08.07.2019 лише о 12.00 годині у супроводі свого батька, що забезпечило йому можливість пройти ранкове тренування цього дня, підтверджується наданими позивачем копіями залізничних квитків та показами допитаного як свідка ОСОБА_6 (а.с. 129-130).
Апеляційний суд відхиляє доводи представників відповідача про те, що адміністрація з`ясовувала у ОСОБА_1 причину відсутності на робочому місці 08.07.2019, оскільки з листа СДЮСШОР від 09.07.2019, який доставлявся особисто директором та заступником директора, вбачається, що він не був вручений позивачу у зв`язку з тим, що за адресою реєстрації ОСОБА_1 не було виявлено будь-кого (а.с.108).
З табелю обліку робочого часу за липень 2019, складеного заступником директора ОСОБА_10 та затвердженого директором СДЮСШОР для авансового фінансування працівників за період з 01.07 по 15.07.2019 вбачається, що напроти прізвища ОСОБА_1 зазначено про перебування його на роботі. За цей період йому було виплачено заробітну плату (аванс) (а.с. 99). Отже, директор Сологуб О.В., затверджуючи табель обліку робочого часу, підтвердив, що у цей період позивач перебував на роботі - виконував свої посадові обов`язки. Наведена обставина підтверджує аргументи позивача про те, що він отримував усне погодження директора на проведення занять з вихованцями у басейні спортклубу « SportLife ». Пізніше цей табель був відкоригований та зазначено про відсутність працівника на роботі (а.с.100).
На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про відсутність доказів вчинення позивачем ОСОБА_1 прогулів без поважних причин у період з 08.07.2019 по 15.07.2019, що вказує на звільнення позивача без законної підстави, а тому наказ в.о. директора СДЮСШОР від 23.07.2019 № 104-к «Про звільнення ОСОБА_1 » належить визнати незаконним.
Суд відхиляє аргументи представників відповідача про порушення позивачем правил внутрішнього розпорядку та посадової інструкції, зокрема, неподання на затвердження дирекції плану індивідуальних занять, порушення графіку занять (зміщення годин) , відсутність підпису у журналі виходу на роботу, тощо, як такі, що не мають правового значення для вирішення спору, оскільки відповідач не пов`язував звільнення позивача із вказаними обставинами.
Відповідно до приписів частин 1, 2 статті 235 КЗпП України, у  разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Ураховуючи положення вказаної норми закону, необхідно поновити ОСОБА_1 на посаді тренера-викладача СДЮСШОР з 25.07.2019, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.07.2019 по 14.05.2020 у розмірі 87350 грн. 45 копійок виходячи з такого розрахунку .
Згідно з пунктом 6.1.6 колективного договору для тренерів-викладачів встановлюється шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем.
За період з 26.07.2019 по 14.05.2020 налічується 241 робочий день (виходячи із шестиденного робочого тижня).
Відповідно до змісту пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів № 100 від 08.02.1995 «Про Порядок обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Отже для підрахунку беруться виплати за травень-червень 2019, оскільки звільнення відбулося у липні 2019.
Згідно з довідкою про доходи у травні та червні 2019 нараховано по 8698,75 грн. за кожен із місяців, всього 17397.50 грн. Тому 17397.50 грн. : 48 (кількість відпрацьованих днів )= 362.45 грн. - середньоденний заробіток.
362.45 грн. х 241 день вимушеного прогулу = 87350.45 грн. - середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Виходячи з наведених норм, при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу апеляційний суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат та вважає, що при розгляді даної справи такі витрати були необхідними, а також з критерію розумності їхнього розміру, та вважає що розмір 6000 грн. є відповідним.
Стягуючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, апеляційний суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи договір про надання правової допомоги від 20.1.2019? укладений між адвокатом Півнем Г.В. та Самчуком В.В. та розрахунок наданої правничої допомоги містять детальний опис послуг з кількістю витраченого часу та вартістю наданих послуг, а долученою квитанцією від 24.12.2019 підтверджується оплата цих витрат.
Тому зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн. є належним чином обґрунтованими, а покладення їх відшкодування на відповідача відповідає принципу розподілу судових витрат. Крім того, відповідач при розгляді справи не заявляв про неспівмірність цих витрат заявленим вимогам та наданим послугам.
Враховуючи наведене апеляційний суд дійшов висновку, що витрати, понесені позивачем на надання професійної правничої допомогинеобхідно стягнути з відповідача у розмірі 6000 грн.
З долучених до матеріалів справи квитанцій вбачається, що позивач ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовом сплатив судовий збір у розмірі 769,40 грн.(на 1 гривню більше, ніж належало), та 1152,60 грн. при поданні апеляційної скарги).
При зверненні до суду з позовом та при поданні апеляційної скарги позивач ОСОБА_1 не сплачував судового збору за позовну вимогу про поновлення на роботі та визнання наказу незаконним. У зв`язку із задоволенням позову та апеляційної скарги відповідно до приписів статті 141 ЦПУ України, судовий збір за позовними вимогами про поновлення на роботі у розмірі 1921 грн. (768,40 грн., що підлягали сплаті при зверненні з позовом та 1152.60 грн. за подання апеляційної скарги) належить стягнути з відповідача в дохід держави, а сплачені позивачем кошти у розмірі 1152.60 грн. (768,40 грн. та 1152,60 грн. ) стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 . 
Відповідно до положень статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
При розгляді даної справи Луцький міськрайонний суд неповно з`ясував обставини справи, безпідставно не допитав усіх свідків, яким були відомі обставини справи, вважав доведеними обставини вчинення позивачем прогулу за відсутності належних доказів у зв`язку з чим дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи, тому рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, визнати незаконним наказ про звільнення ОСОБА_1 з роботи, поновити позивача на посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Керуючись статтями 367, 376, 382, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд 
постановив:
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 грудня 2019 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити.
Визнати незаконним та скасувати наказ Комунального закладу "Спеціалізована дитячо-юнацька спортивна школа олімпійського резерву плавання Луцької міської ради" від 23 липня 2019 року №104-к "Про звільнення ОСОБА_1 ".
Поновити ОСОБА_1 на посаді тренера-викладача Комунального закладу «Спеціалізована дитячо-юнацька спортивна школа олімпійського резерву плавання Луцької міської ради» з 25 липня 2019 року.
Стягнути з Комунального закладу «Спеціалізована дитячо-юнацька спортивна школа олімпійського резерву плавання Луцької міської ради» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 липня 2019 року по 14 травня 2020 року в розмірі 87350 (вісімдесят сім тисяч триста п`ятдесят) грн. 45 коп.
Стягнути з Комунального закладу «Спеціалізована дитячо-юнацька спортивна школа олімпійського резерву плавання Луцької міської ради» на користь ОСОБА_1 1921 грн. витрат по оплаті судового збору.
Стягнути з Комунального закладу «Спеціалізована дитячо-юнацька спортивна школа олімпійського резерву плавання Луцької міської ради» в дохід держави 1921 грн. судового збору.
Стягнути з Комунального закладу «Спеціалізована дитячо-юнацька спортивна школа олімпійського резерву плавання Луцької міської ради» на користь ОСОБА_1 6000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.
Повне найменування сторін та інших учасників справи:
позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Луцьким МВ УМВС України у Волинській області 13 липня 2000 року, адреса: АДРЕСА_1 ;
відповідач - Комунальний заклад «Спеціалізована дитячо-юнацька спортивна школа олімпійського резерву плавання Луцької міської ради», код ЄДРПОУ 02928137, адреса: місто Луцьк, проспект Президента Грушевського, будинок 2А.

Головуючий        
Судді: