ПОСТАНОВА
Іменем України

14 травня 2020 року 
Київ
справа №826/1993/13-а
адміністративне провадження №К/9901/7716/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Білак М.В.,
суддів: Губської О.А., Калашнікової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу
за касаційною скаргою Державної фіскальної служби України  
на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 5 липня 2016 року (головуючий суддя - Шелест С.Б., судді: Глущенко Я.Б., Пилипенко О.Є.)
у справі №826/1993/13-а
за позовом ОСОБА_1     
до Державної податкової служби України
третя особа ОСОБА_2  
про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити дії.
I. РУХ СПРАВИ
1.          У лютому 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням неодноразових заяв про збільшення позовних вимог, просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ голови Державної податкової адміністрації України від 6 лютого 2012 року № 6-о;
- внести зміни до трудової книжки шляхом внесення відмітки про недійсність запису № 33 у зв`язку з скасуванням наказу голови Державної податкової адміністрації України від 6 лютого 2012 року № 6-о;
- зобов`язати виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 260  625,15 грн.
2.          В обґрунтування позовних вимог зазначив, що наказ про звільнення у зв`язку зі скоєнням вчинку, що дискредитує звання начальницького складу, є незаконним та передчасним оскільки вироку у кримінальній справі немає, а обвинувальний висновок не є підставою для звільнення.
3.          Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 квітня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.
4.          Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2013 року зупинено провадження у справі до завершення прокурором Івано-франківської області нового розслідування справи за обвинуваченням ОСОБА_1 . Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2016 року поновлено провадження у справі.
5.          Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 5 липня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позову.
6.          Визнано протиправним та скасовано наказ голови Державної податкової служби України від 6 лютого 2012 року № 6-о «Про звільнення ОСОБА_1 ».
7.          Не погоджуючись з вказаним рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ 
8.          Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом голови Державної податкової адміністрації України від 21 травня 2010 року № 708-о позивача прийнято на службу у податкову міліцію органів державної податкової служби та призначено на посаду начальника відділу внутрішньої безпеки при ДПА в Івано-Франківській області управління внутрішньої безпеки ДПА України.
9.          Наказом голови Державної податкової адміністрації України від 21 вересня 2010 року № 1736-о у зв`язку із змінами в організаційній структурі та штатному розписі ДПА України та відповідно до підпункту «в» пункту 40 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, позивача звільнено з посади, зарахувавши в розпорядження ДПА України.
10.          Наказом голови Комісії з проведення реорганізації ДПА України, голови Держаної податкової служби України від 6 лютого 2012 року № 6-о позивача звільнено з податкової міліції у запас за пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (скоєння вчинку, що дискредитує звання начальницького складу).
11.          Підставою для звільнення у наказі вказано обвинувальний висновок по кримінальній справі № 320845 по обвинуваченню ОСОБА_1 за частиною другою статті 368 Кримінального кодексу України, затверджений 2 жовтня 2010 року. У даному обвинувальному висновку зазначено, що позивач, будучи службовою особою, працівником правоохоронного органу, переслідуючи корисливі мотиви, діючи умисно, всупереч інтересів служби, з метою отримання незаконної наживи, вимагав та 20 вересня 2010 року близько 13.40 год. отримав та прийняв від ОСОБА_3 через свою рідну сестру ОСОБА_4 хабар в розмірі 8  000 грн за сприяння у невідображені працівниками Долинської ОДПІ порушень податкового законодавства України під час перевірки фінансово-господарської діяльності Долинського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства та подальшого непроведення працівниками відділу внутрішньої безпеки УВБ ДПА України при ДПА України в Івано-Франківській області перевірки правильності відображених в акті виявлених працівниками Долинської ОДПІ на підприємстві порушень.
12.          Вироком Івано-Франківського міського суду від 20 квітня 2012 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 368 Кримінального кодексу України.
13.          Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2012 року вирок змінено, виключено з мотивувальної частини вироку посилання суду про вчинення ОСОБА_1 вказаного злочину з кваліфікуючою ознакою «поєднане з вимаганням хабара». 
14.          Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 серпня 2013 року вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області    від 20 квітня 2012 року та ухвалу    Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2012 року  скасовано, а справу направлено прокурору Івано-Франківської області    на нове розслідування.
IIІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
15.          Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що вчинення особою рядового і начальницького складу вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, є самостійною підставою для припинення проходження служби та не вимагає як умови звільнення наявності вироків судів, які набрали законної сили. Підставою для звільнення позивача стало вчинення ним вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, а саме - вимагання та одержання хабара в розмірі 8  000 грн. Обставини, які стали підставою звільнення, підтверджені рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій.
16.          Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, виходив з того, що накладенню дисциплінарного стягнення за пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ передує службове розслідування, проте відповідачем службове розслідування не проводилося чим порушено процедуру звільнення.
17.          У разі визнання протиправним та скасування наказу про звільнення особи, власником або уповноваженим ним органом вносяться відповідні відомості до трудової книжки, у зв`язку з чим відсутня необхідність зобов`язання в судовому порядку здійснити такі дії.
18.          Стягненню середнього заробітку за час вимушеного прогулу передує поновлення особи на роботі (посаді). Оскільки така вимога позивачем не заявлялась, тому відсутні підстави для задоволення вимог у частині стягнення коштів. 
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
19.          Відповідач у своїй касаційній скарзі зазначав, що судом апеляційної інстанції не враховано пункти 7 та 8 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, відповідно до яких при досягненні 45-річного віку підполковник податкової міліції підлягає звільненню в запас з постановкою на військовий облік.
20.          Також судами першої та апеляційної інстанцій не було вирішено питання дотримання позивачем строку звернення до суду. Про порушення своїх прав позивач дізнався у 2012 році, оскільки 21 грудня 2012 року звернувся до Прем`єр-міністра України щодо скасування наказу про звільнення, а до суду звернувся у лютому 2013 року, з пропуском місячного строку звернення до суду.
21.          Відповідач та третя особа заперечення на касаційну скаргу не надсилали.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
22.          Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), вважає за необхідне зазначити наступне.
23.          Відповідно до частин першої - третьої статті 99 КАС України  (у редакції, чинній на час звернення до суду) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
24.          Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
25.          Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
26.          Дана норма закону  означає, що за загальним правилом перебіг строку звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
27.          Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачені статтею 100 КАС України. Адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду,  якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. 
28.          Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.
29.          Пунктом 15 частини першої статті 3 КАС України визначено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
30.          Таким чином проходження позивачем служби в податковій міліції є публічною службою.
31.          Аналогічні положення щодо строку звернення до адміністративного суду, у тому числі у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, передбачені частинами першою - третьою та п`ятою статті 122 КАС України  (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року).
32.          Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України  (у редакції чинній з 15 грудня 2017 року) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
33.          Позивач звернувся до суду 15 лютого 2013 року з вимогами про скасування наказу про звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Зазначав що на підставі ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2012 року був звільнений з-під варти в залі суду, пізніше дізнався про своє звільнення з публічної служби та в усному порядку звернувся до керівництва з проханням видати трудову книжку та звільнити зі служби за власним бажанням.
34.          Відповідачем до суду апеляційної інстанції 15 серпня 2013 року було подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду. У обґрунтування даного клопотання зазначав, що 26 грудня 2012 року позивач звертався до Прем`єр-міністра України з заявою про скасування наказу голови Державної податкової служби України від 6 лютого 2012 року № 6-о, розгляд якої було доручено Державній податковій службі України. Отже про порушення  своїх прав позивач дізнався у грудні 2012 року, а до суду звернувся у лютому 2013 року.
35.          Проте апеляційним судом не було розглянуто клопотання відповідача та не надано оцінки наведеним доказам. А також не з`ясовано питання дотримання позивачем строку звернення до суду, коли він дізнався про порушення своїх прав та інтересів.
36.          В матеріалах справи відсутні клопотання про поновлення строку звернення до суду або будь-який інший процесуальний документ, з якого можна було б встановити поважність причин його пропуску.
37.          Таким чином є обґрунтованими посилання відповідача у касаційній скарзі на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права в частині розгляду клопотання відповідача та перевірки дотримання позивачем строку звернення до суду.
38.          Також у обґрунтування касаційної скарги відповідач посилався на неврахування апеляційним судом вимог пунктів 7 та 8 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ щодо звільнення в запас осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які досягли встановленого для них віку перебування на службі в органах внутрішніх справ.
39.          Проте судами попередніх інстанцій було розглянуто позовні вимоги щодо правомірності звільнення позивача з податкової міліції у зв`язку з дискредитацією звання начальницького складу, а не у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на службі, а тому дане посилання у касаційній скарзі є помилковим.
40.          За змістом статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
41.          Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
42.          З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про недотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права щодо повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі та, як наслідок, висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
43. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 345, 353, 356 КАС України, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року N 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», Верховний Суд          
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Державної фіскальної служби України задовольнити частково.
Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 5 липня 2016 року скасувати.
Справу №826/1993/13-а направити на новий розгляд до Шостого апеляційного адміністративного суду. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак
О.А. Губська
О.В. Калашнікова,
Судді Верховного Суду