ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/123/20 Справа № 199/1627/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Руденко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
         головуючого судді Єлізаренко І.А.,
         суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В., 
         за участю секретаря Черкас Є.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укрсоцбанк", правонаступником якого є  Акціонерне товариство "Альфа-Банк",  на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 06 грудня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства "Укрсоцбанк",  правонаступником якого є  Акціонерне товариство "Альфа-Банк", до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 , третя особа Управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної в місті Дніпрі ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,-  

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2018 року АТ "Укрсоцбанк", правонаступником якого є АТ "Альфа-Банк", звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 третя особа Управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної в місті Дніпрі ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.
В обґрунтуванні позовних вимог банк посилався на те, що 03 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено Договір кредиту № 07.1/92-8 з подальшим внесенням змін та доповнень, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у сумі 300 475 грн. на придбання нерухомого майна. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором 03 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено Договір іпотеки № 61, згідно якого остання передала в іпотеку банку належний їй на праві власності житловий будинок загальною площею 52.8 кв.м., житловою площею 26.1 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Ринкова вартість будинку згідно Звіту № ВА 171218/001 від 18 грудня 2017 року, що виконаний СОД ТОВ «БІЗНЕС АССІСТ», складає 315754,00 грн. Своїх зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_2 не виконує. Станом на 18 грудня 2017 року має прострочену заборгованість за кредитом у сумі 288699,00 грн.; по відсотках - 524951,07 грн., розмір інфляційних витрат за кредитом складає 19153,23 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками - 63534,33 грн. Згідно довідки про реєстрацію та склад сім`ї № 4969 від 14 липня 2017 року в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані відповідачі по справі. В рахунок погашення заборгованості за Договором кредиту №07.1/92-8 від 03 квітня 2008 року банк просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: житловий будинок загальною площею 52.8 кв.м., житловою площею 26.1 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом. А також банк просив суд виселити без надання іншого житла відповідачів з житлового будинку загальною площею 52.8 кв.м., житловою площею 26.1 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідачів судові витрати по справі. 
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2018 року позовні вимоги АТ «Укрсоцбанк» задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості перед АТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором №07.1/92-8 від 03 квітня 2008 року, яка складається із заборгованості за кредитом 288699,00 грн., заборгованості по відсоткам в розмірі 524951,07 грн, звернуто стягнення згідно договору іпотеки №61 від 03 квітня 2008 року на предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 52,8 кв.м., житловою 26,1 кв.м.., що належить на праві власності ОСОБА_2 , шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь АТ«Укрсоцбанк» судовий збір в розмірі 1762 грн.(том 2 а.с. 26-30)
З таким рішенням, в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ «Укрсоцбанк» про виселення відповідачів, не погодилися  АТ «Укрсоцбанк», звернулися до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з`ясування, порушення норм матеріального права, просили скасувати рішення суду в цій частині та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку про виселення відповідачів. В іншій частині рішення суду не оскаржується. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно ч.1ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, 03 квітня 2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ«Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 , було укладено кредитний договір №07.1/92-8, відповідно до умов якого позичальник отримала грошові в сумі 300475 грн. зі сплатою 15,5 % річних строком до 02 квітня 2025 року на купівлю нерухомого майна - житлового будинку АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 6-9).
За умовами договору відповідач зобов`язалась щомісячно сплачувати кредит та відсотки згідно графіка.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 03 квітня 2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір №61, згідно якого іпотекодавець передала в іпотеку банку житловий будинок АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 12-13).
Вказаний житловий будинок належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу від 03 квітня 2008 року, укладеного 03 квітня 2008 року між нею та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гупало К.В., за реєстровим № 956 та зареєстровано в Державному реєстрі правочинів за № 2807017 (т.1 а.с.120).
Відповідач виконувала не належним чином на себе зобов`язання, чим порушила умови кредитного договору, та станом на 18 грудня 2017 року має заборгованість за кредитом у сумі 288699 грн. та заборгованість по відсотках у розмірі 524951,07 грн. 
Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог банку про звернення стягнення на предмет іпотеки. В цій частині рішення суду сторонами не оскаржується.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку про виселення відповідачів із вказаного будинку, який є предметом іпотеки, суд першої інстанції посилався на те, що іпотечне житло було придбане як за рахунок кредиту, так і за рахунок власних коштів відповідача ОСОБА_2 , а тому дійшов висновку, що даний випадок не є винятком, передбаченим ч.2 ст.109 ЖК Української РСР для виселення осіб без надання іншого житла.
Відповідно до частини другої статті 109 Житлового кодексу Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Таким чином, частина друга статті 109 Житлового кодексу Української РСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються положення як статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і статті 109 Житлового кодексу Української РСР.
При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього майна в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке відповідно до вимог закону має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови у задоволенні позову про виселення.
Такий правовий висновок наведений у постановах Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1061цс15, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-1469цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1449цс15 та від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2830цс15, в яких були встановлені аналогічні фактичні обставини у подібних правовідносинах.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
03 квітня 2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ«Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 , було укладено кредитний договір №07.1/92-8, відповідно до умов якого позичальник отримала грошові в сумі 300 475 грн. зі сплатою 15,5 % річних строком до 02 квітня 2025 року на купівлю нерухомого майна - житлового будинку АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 6-9).
03 квітня 2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ«Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір №61, згідно якого іпотекодавець передала в іпотеку банку житловий будинок АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 12-13).
Правонаступником АТ«Укрсоцбанк» є АТ«Альфа-Банк» (т.3 а.с.112-122).
Вказаний житловий будинок належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу домоволодіння від 03 квітня 2008 року, укладеного 03 квітня 2008 року між нею та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гупало К.В., за реєстровим № 956 та зареєстровано в Державному реєстрі правочинів за № 2807017 (т.1 а.с.120).
З матеріалів справи вбачається, у будинку АДРЕСА_1 , який є предметом іпотеки, зареєстровані та проживають ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 14 липня 2017 року (т.1 а.с. 126).
Із вказаного договору купівлі-продажу домоволодіння вбачається, що його продаж було вчинено за 353 500 грн.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку стосовно того, що вказане домоволодіння було придбано як за рахунок кредитних коштів, отриманих ОСОБА_1 , так і за рахунок її власних коштів, та даний випадок не є винятком, що передбачений ч.2 ст.109 ЖК Українськоє РСР.
При зверненні до суду з позовом банком не було зазначено, яке житло надається особам, яких банк просив виселити із будинку, який є предметом іпотеки, а тому суд дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог банку в цій частині.
Доводи апеляційної скарги про доведеність позовних вимог банку не підтверджуються належними доказами у справі.
Доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду в оскаржуваній частині є безпідставними.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог , переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укрсоцбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Альфа-Банк" - залишити без задоволення.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2018 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя 
 
Судді