ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

18 червня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №591/7886/19 
Номер провадження 22-ц/816/1350/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Левченко Т. А. 

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 -  ОСОБА_2 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 30 квітня 2020року в складі судді Сидоренко А.П., постановленої у м. Суми, повний текст якої складений 06 травня 2020 року,

в с т а н о в и в:

11 грудня 2019 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , звернувся до суду зі скаргою, вимоги якої в подальшому уточнив, на постанову та дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кеди М.В. 
Скарга мотивована тим, що 06 квітня 2010 року Зарічним районним судом м. Суми у справі № 2-55/10 було ухвалене рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суми боргу у розмірі 1 955 260 грн з урахуванням індексу інфляції, 24 % від суми боргу згідно договору у сумі 4 279 772 грн, а всього - 6 235 032 грн.
У забезпечення позову судом був накладений арешт на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , яка належала боржнику на підставі свідоцтва про право власності.
30 червня 2010 року Зарічним районним судом м. Суми був виданий виконавчий лист № 2-55/10, який був направлений для виконання за місцем знаходження боржника ОСОБА_3 у відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, де він перебував на виконанні з 16 липня 2010 року і було відкрито виконавче провадження за № 20289478.
Як зазначив стягувач, 11 грудня 2019 року його представнику стало відомо, що державний виконавець Кеда М.В. 26 червня 2019 року виніс постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі смертю боржника і виконавчий лист повернув до Зарічного районного суду м. Суми.
Не погодившись з вказаними діями та постановою державного виконавця, оскільки визначені у виконавчому листі правовідносини допускають правонаступництво, а виконавче провадження з примусового виконання рішення суду підлягає зупиненню до встановлення правонаступників та ухвалення судом рішення щодо заміни сторони виконавчого провадження, стягувач, уточнивши вимоги скарги, просив суд:
- поновити йому строк на звернення до суду із скаргою на протиправні дії державного виконавця Кеди М.В., вказавши причини пропуску поважними;
- визнати дії державного виконавця Кеди М.В. про закінчення виконавчого провадження № 20289478 від 16 липня 2010 року та повернення виконавчого листа до Зарічного районного суду м. Суми протиправними та скасувати постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 26 червня 2019 року;
- зобов`язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві встановити коло спадкоємців померлого ОСОБА_3 та здійснити заміну сторони виконавчого провадження на правонаступників померлого;
- зобов`язати начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві відновити виконавче провадження № 20289478 від 16 липня 2010 року та зупинити провадження до заміни сторони виконавчого провадження замість померлого боржника його правонаступниками (а.с. 52-55).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 30 квітня 2020року  ОСОБА_1 поновлено строк на оскарження постанови та дій державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кеди Михайла Валентиновича.
В задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову та дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кеди Михайла Валентиновича відмовлено.

Вказану ухвалу суду представник стягувача ОСОБА_1  - ОСОБА_2  оскаржив в апеляційному порядку. 
В апеляційній скарзі представник стягувача, посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду скасувати в частині відмови у задоволенні вимог скарги і постановити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги скарги у повному обсязі.
В доводах апеляційної скарги зазначається, що помилковими є висновки суду першої інстанції про те, що дії державного виконавця щодо винесення ним постанови про закінчення виконавчого провадження є правомірними, з огляду на те, що визначені у виконавчому листі правовідносини допускають правонаступництво, тому виконавче провадження по примусовому виконанню рішення суду підлягає зупиненню до встановлення правонаступників. Крім того, суд першої інстанції не врахував обставин того, що закінчене виконавче провадження не може бути розпочате знову, внаслідок чого стягувач позбавлений можливості повторно подати виконавчий лист до примусового виконання, у тому числі, до правонаступників боржника при заміні сторони виконавчого провадження. В апеляційній скарзі також йдеться і про те, що державним виконавцем не виконано зобов`язання щодо роз`яснення стягувачу його прав у зв`язку зі смертю боржника у виконавчому провадженні, ураховуючи, що той до 11 грудня 2019 року не знав ні про смерть боржника, ні про постанову про закінчення виконавчого провадження від 26 червня 2019 року, а дізнався про це після того, як його представник ознайомився з матеріалами виконавчого провадження.

Від інших учасників справи в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив, письмові заперечення також.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника ОСОБА_1 про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 30 червня 2010 року Зарічним районним судом м. Суми був виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1 955 260 грн суми боргу з урахуванням індексу інфляції, 24 % від суми боргу згідно договору - 4 279 772 грн, а всього - 6 235 032 грн (а.с. 28).
Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кеди М.В. від 26 червня 2019 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-55, виданого 30 червня 2010 року Зарічним районним судом м. Суми про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 6235032,00 грн на підставі п. 3 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження, оскільки, як зазначено в оскарженій постанові, згідно повідомлення ГУ ПФУ в м. Києві, яким здійснювалося відрахування коштів з пенсії боржника, боржник - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено актовий запис № 8975 (а.с. 76).

Відмовляючи у задоволенні вимог скарги, суд першої інстанції виходив з того, що за умови відсутності у державного виконавця відомостей про наявність правонаступників боржника дії державного виконавця щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження були правомірними.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Вимогами частини 1, пунктів 1, 5 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.
Згідно з частиною першою статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється з смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконано іншою особою.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні.
Згідно з частиною 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Як зазначено у пунктах 12, 13 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року за № 512/5, у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження (припинення юридичної особи, а також в інших випадках заміни сторони у виконавчому провадженні), якщо правовідносини допускають правонаступництво, виконавець за заявою сторони виконавчого провадження, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником. На підставі постановленої судом ухвали виконавець своєю постановою замінює сторону виконавчого провадження. Ухвала суду та постанова виконавця долучаються до виконавчого документа при його передачі до іншого органу державної виконавчої служби або приватного виконавця або поверненні його стягувачу чи до суду.
Правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Після заміни вибулої сторони виконавчого провадження її правонаступником виконавець продовжує виконання виконавчого провадження в порядку, встановленому Законом.
При цьому, виходячи з вимог пункту 5 частини 1 статті 34 цього ж Закону, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону.
Водночас, за правилами частини 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції про те, що державний виконавець діяв в межах наданих йому повноважень, у зв`язку з чим суд дійшов помилкового висновку про правомірність винесеної ним постанови про закінчення виконавчого провадження.
Зокрема, отримавши 18 червня 2019 року від Головного управління ПФУ у м. Києві інформацію від 12 червня 2019 року за № 127052/04 про причини припинення відрахування з пенсії боржника ОСОБА_3 грошових коштів у зв`язку з тим, що боржник  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, державний виконавець усупереч вимог пункту 5 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» не роз`яснив стягувачу його право звернутися до нього чи безпосередньо до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження його правонаступником, хоча матеріалами справи доведено, що спірні правовідносини у цій справі допускають правонаступництво.
У той же час, оскаржувана постанова від 26 червня 2019 року про закінчення виконавчого провадження позбавляє стягувача можливості звернутися до суду із заявою про заміну боржника його правонаступником, оскільки відповідно до вимог частини 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову.
Відповідно до частини 2 статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог скарги в частині визнання дій державного виконавця щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 16 липня 2010 року та повернення виконавчого листа до Зарічного районного суду м. Суми протиправними та скасування вказаної постанови, тому ухвала суду в зазначеній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення вимог скарги у вказаній частині. Також на підставі вимог частини 2 статті 451 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним зобов`язати державного виконавця відновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 30 червня 2010 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 6 235 032 грн боргу, поновивши, тим самим, порушене право заявника.
Разом з тим, на думку колегії суддів, не підлягають задоволенню вимоги скарги про зобов`язання державного виконавця встановити коло спадкоємців померлого ОСОБА_3 та здійснити заміну сторони виконавчого провадження на правонаступників померлого з огляду на те, що в силу вимог частини 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець наділений лише правом на звернення до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження на підставі заяви сторони, тобто, у даному випадку - за заявою стягувача. Однак, як визнав стягувач в апеляційній скарзі, він не звертався до державного виконавця з відповідною заявою про заміну сторони виконавчого провадження у зв`язку з його необізнаністю про смерть боржника. Таким чином, на думку колегії суддів, зазначені вимоги скарги є передчасними.
Що стосується вимог скарги в частині зобов`язання начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві відновити виконавче провадження та зупинити провадження до заміни сторони виконавчого провадження замість померлого боржника його правонаступниками, то колегія суддів зауважує, що вирішення вказаних питань не належить до компетенції начальника відділу державної виконавчої служби, так як відповідно до вимог статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» як постанову про зупинення виконавчого провадження, так і про продовження примусового виконання рішення виносить сам державний виконавець.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу в частині відмови у задоволенні вимог скарги з порушенням норм матеріального і процесуального права, оскільки дії та рішення державного виконавця щодо винесення оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження є неправомірними, тому ухвалу суду в зазначеній частині необхідно скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким вимоги скарги задовольнити частково.
Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п.п. 3, 4; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 -  ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 30 квітня 2020року в даній справі в частині відмови у задоволенні вимог скарги  ОСОБА_1 скасувати.

Скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Кеди Михайла Валентиновича щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 26 червня 2019 року та скасувати вказану постанову.

Зобов`язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Кеду Михайла Валентиновича відновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-55, виданого 30 червня 2010 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 6 235 032 грн.

У задоволенні іншої частини вимог скарги - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 червня 2020 року.

Головуючий:                                                 С.Г. Хвостик (суддя - доповідач)

Судді:                                                             О.І. Собина

Т.А. Левченко