П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  686/1599/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Бондарчук В.В.  
Суддя-доповідач -  Полотнянко Ю.П.   
25 березня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Полотнянка Ю.П. 
суддів:  Драчук Т. О.  Ватаманюка Р.В. , 
розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції Васьковича Іллі Юрійовича, Департаменту патрульної поліції про про скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
в січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції Васьковича Іллі Юрійовича, Департаменту патрульної поліції в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №656146 від 04.01.2020.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17.02.2020 позов задоволено  частково: змінено постанову серії ДП18 №656146 від 04 січня 2020 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 1700 грн. в частини стягнення, а саме визначено розмір, штрафу який підлягає стягненню з ОСОБА_1 в сумі 1020 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.
В обгрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що місце для стоянки транспортних засобів повинно бути одночасно обладнане дорожньою розміткою 1.30, дорожнім знаком 5.38 "Місце для стоянки" та табличкою до дорожніх знаків номер 7.17 "Особи з інвалідністю", однак зазначені дорожні знаки відсутні на місці стоянки транспортних засобів, що вказує на неналежне оформлення порядку дорожнього руху. Також апелянт вказує, що дорожня розмітка 1.30 не відповідає вимогам ДСТУ щодо яскравості, світлоповертального ефекту та білизни, не була видимою для учасників дорожнього руху. Крім того, апелянт зазначає, що наданий відповідачем відеозапис є неналежним доказом, оскільки постанова від 04.01.2020 не містить відомостей про технічний запис, який здійснено такий відеозапис.
Ухвалами Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2020 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 24.03.2020 о 13 год. 30 хв. 
Сторони в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомленні про дату, час та місце апеляційного розгляду справи.
В силу положень ч. 2  ст. 313 КАС України  неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи викладене та керуючись приписами п. 2 ч. 1  ст. 311, ч.5 ст.286 КАС України, судова колегія ухвалила здійснити розгляд справи в письмовому провадженні за наявними матеріалами справи.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, 04.01.2020 інспектором патрульної поліції Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції Васьковичем І.Ю. було винесено постанову у справі адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №656146, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн.
Згідно вказаної постанови, ОСОБА_1 04.01.2020 о 17 год. 10 хв., на вул. Проскурівська, 42 м. Хмельницький, керуючи транспортним засобом «TOYOTA-CAMRY» д.н.з НОМЕР_1 здійснив зупинку на місці, яке позначено дорожньою розміткою 1.30 (місце стоянки тз, які перевозять осіб з інвалідністю), чим порушив п.п.8.5.1 ПДР.
Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Частково задовольняючи позов та змінюючи постанову про накладення адміністративного стягнення, суд першої інстанції виходив з того, що суду було надано належні та допустимі докази вчиненого адміністративного правопорушення, на підставі яких поліцейський патрульної поліції прийняв обґрунтоване рішення про наявність вини в діях позивача. Однак, суд не погодився із постановою в частині накладення найсуворішого стягнення з огляду на те, що відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Колегія суддів  погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 23 вказаного Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395.
У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (п. 4 розд. 1 Інструкції).
Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1 КУпАП.
Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.
Отже, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу.
Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню відповідача, колегія суддів зазначає наступне.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).
Пунктом 1.9. розд. 1 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з положеннями п. 2.3 розд. 2 ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, серед іншого, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.
Підпункт 5.38 п. 5 (Інформаційно-вказівні знаки) розділу 33 ПДР України визначає знак «Місце для стоянки», який застосовується для позначення місць та майданчиків для стоянки транспортних засобів. Знак з літерою "Р" та символом даху застосовується для критих стоянок. Знак з літерою "Р" та символом автобуса застосовується для критих стоянок з можливістю пересадки на маршрутні транспортні засоби.
Підпункт 7.17 п. 7 (Таблички до дорожніх знаків) розділу 33 ПДР України визначає табличку "Особи з інвалідністю", яка означає, що дія знака 5.38 поширюється лише на мотоколяски і автомобілі, на яких установлено розпізнавальний знак "Водій з інвалідністю" відповідно до вимог цих Правил.
Відповідно до п. 8.1. розд. 8 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.
Згідно з п. 8.5.1 розд. 8 ПДР України горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил.
Горизонтальна розмітка 1.30 позначає місця стоянки транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю чи на яких установлено розпізнавальний знак "Водій з інвалідністю".
Пунктом 22 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1342 визначено, що на майданчиках для паркування обов`язково облаштовуються місця (в обсязі 10 відсотків загальної кількості, але не менш як одне місце) передбаченого стандартами розміру, позначені дорожніми знаками та розміткою для паркування транспортних засобів, зазначених у частині шостій статті 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні". Відстань від в`їзду на майданчик для платного паркування до найближчого такого місця не повинна перевищувати 50 метрів.
На місцях для паркування транспортних засобів, зазначених у частині шостій статті 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", не можуть бути розміщені інші транспортні засоби.
У разі паркування на місцях, призначених для паркування транспортних засобів, зазначених у частині шостій статті 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", інших транспортних засобів користувачі цих засобів несуть відповідальність згідно із законодавством.
Частина 5 статті 122 КУпАП передбачає накладення адміністративного стягнення за зупинку чи стоянку транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю".
Виходячи із системного аналізу вказаних вище норм права, паркування (як стоянка, так і зупинка) водієм транспортного засобу на місці, що позначено розміткою 1.30 - місця стоянки транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю чи на яких установлено розпізнавальний знак "Водій з інвалідністю", створює об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого  ч. 5 ст.122 КУпАП.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з п. 1 ст. 247 КпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 248 КУпАП визначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).
Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 КУпАП протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Також, згідно з ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», полiцiя може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, перевiрка документiв особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технiчних приладiв i технiчних засобiв, що мають функцiї фото- i кiнозйомки, вiдеозапису, засобiв фото- i кiнозйомки, вiдеозапису.
За матеріалами справи, у постанові серії ДП18 №656146 від 04.01.2020 зазначено, що позивач, 04.01.2020 о 17 год. 10 хв., на вул.Проскурівська, 42 м.Хмельницький, керуючи транспортним засобом «TOYOTA-CAMRY» д.н.з НОМЕР_1 здійснив зупинку на місці, яке позначено дорожньою розміткою 1.30 (місце стоянки тз, які перевозять осіб з інвалідністю), чим порушив п.п.8.5.1 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 122 КУпАП, у зв`язку з чим на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн.
На підтвердження обставин справи, відповідачем до відзиву на позовну заяву додано: оптичний диск з місця події, на якому містяться відеофайли з нагрудного відеореєстратора інспектора патрульної поліції «20200104203130000860 (ВХ00169)», «2020010403237000863(ВХ00169)», « 20200104204022000894(ВХ00161)»
Зі змісту відеозапису "20200104203130000860" (ВХ00169) являється за можливе встановити, що автомобіль марки «TOYOTA-CAMRY» д.н.з НОМЕР_1 , припарковано на місці, на якому дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, що позначено дорожньою розміткою 1.30.
При цьому, позивачем не заперечується факт здійснення зупинки на місці, позначеному дорожньою розміткою 1.30, однак у позовній заяві та апеляційній скарзі позивач зазначає, що дорожня розмітка не була видимою, а місце стоянки не позначено дорожніми знаками.
Колегія суддів вважає необгрунтованими дані доводи позивача, оскільки із наявної в матеріалах справи копії схеми дислокації розміщення дорожніх знаків по вул.Проскурівська, м.Хмельницький вбачається, що перед в`їздом на стоянку розміщений інформаційно-вказівний знак 5.38 «Місце для стоянки», тобто знак з літерою "Р" та із табличкою до дорожнього знаку 7.17 "Особи з інвалідністю". (а.с.30).
При цьому, із відеозапису вбачається, що місце, на якому дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю чітко позначено дорожньою розміткою 1.30 білого кольору, яка є добре видимою, що спростовує доводи апелянта про невідповідність дорожньої розмітки 1.30 вимогам ДСТУ щодо яскравості, світлоповертального ефекту та білизни.
Крім того, слід зазначити, що відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Спеціальною нормою, яка регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є ст. 40 Закону України "Про національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (далі Закон № 580-VIII).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що відеозаписи надані відповідачем не можуть бути визнані судом належними та допустимими доказами, оскільки відповідач посилався виключно на докази, які були покладені в основу оскаржуваного рішення, що безпосередньо і зазначено у самій постанові серії ДП18 №656146, а саме п.7 «ВХ00169 відео; ВХ00161 відео».
За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно було прийнято в якості належного доказу надані відеозаписи.
Вказаним також спростовуються доводи апелянта постанова від 04.01.2020 не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено такий відеозапис.
Таким чином, оскільки наявні в матеріалах справи докази підтверджують ту обставину, що автомобіль Toyota Camry д.н.з НОМЕР_1 здійснив зупинку на місці, що позначена відповідними дорожніми знаками та дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, то сукупність зазначених доказів, на переконання колегії суддів, вказує на те, що позивача правомірно притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 122 КУпАП.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справа про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем в повній мірі доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст.122 КУпАП, а відтак постанова серії ДП18 №656146 від 04.01.2020 винесена правомірно.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів зауважує, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
З огляду на викладені вище обставини, колегія суддів дійшла до висновку про те, що  суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому судове рішення не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.
Згідно до  п. 1 ч. 1 ст. 315  КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 лютого 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту підписання і не може бути оскаржена відповідно до частини 3 статті 272 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Драчук Т. О.    Ватаманюк Р.В.