Номер провадження: 22-ц/813/1482/20 
Номер справи місцевого суду: 520/20367/18
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: 

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів колегії: Дрішлюка А.І., 
Черевка П.М.,
при секретарі: Павлючук Ю.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 , 
відповідача ОСОБА_2 та його адвоката Небеської М.С., 
директора третьої особи ТОВ «Агентство нерухомості Одеса» - 
Каракаш Л.М., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 червня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості Одеса» про визнання договору недійсним, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

17 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа ТОВ «Агентство нерухомості Одеса» про визнання договору недійсним, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди.
Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до попереднього договору, укладеного 21 грудня 2017 року ОСОБА_2 зобов`язався продати позивачу квартиру АДРЕСА_1 до 12 січня 2018 року, а ОСОБА_1 зобов`язався передати відповідачу грошові кошти у розмірі 41 000 доларів США.
Проте всупереч вимог договору відповідач не виконав свої зобов`язання, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та просив його задовольнити з наведених у позовній заяві правових підстав.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник у судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог, надали до суду відзив на позовну заяву, за яким просять відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що ОСОБА_1 в односторонньому порядку відмовився від укладення основного договору.
Представник третьої особи ТОВ «Агенство нерухомості Одеса» у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не сповістив. 
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 червня 2019 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 отримані за умовами попереднього договору кошти в розмірі 42 300 гривень, що еквівалентно 1 500 доларів США. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. 
Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на апеляцію, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
У частинах 1 та 2 ст. 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Статтями 626, 627 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.
Згідно частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки основний договір купівлі-продажу квартири сторонами не було укладено, одержані відповідачем від позивача грошові кошти підлягають поверненню.
З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.
Статтею 204 ЦК України закріплена презумпція правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.
Відповідно до ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Судом першої інстанції встановлено, що 21 грудня 2017 року між сторонами було укладено попередній договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 . 
За п. 1 вказаного договору ОСОБА_2 зобов`язався продати позивачу зазначену квартиру до 12 січня 2018 року, а ОСОБА_1 зобов`язався передати відповідачу грошові кошти у розмірі 41 000 доларів США (п. 4 Договору). 
Згідно п. 5 згаданого договору покупець до підписання даного договору у якості авансу передав продавцю, а продавець прийняв суму в розмірі 42 000 гривень, що еквівалентно 1 500 доларам США. 
Договір підписано ОСОБА_1 , як покупцем та ОСОБА_2 , як продавцем.
Згодом позивачу стало відомо, що на час укладення спірного договору від 21грудня 2017 року у відповідача ОСОБА_2 були наявні лише майнові права на квартиру.
Після того, як договір купівлі - продажу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено не було, позивачем направлено, через ТОВ «Агенство нерухомості Одеса», відповідачу лист, яким ОСОБА_1 пропонував укласти договір переуступки права вимоги майнових прав на квартиру або повернути аванс у розмірі 1 500 доларів США (а. с. 11-13). 
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтю 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.
Необґрунтоване ухилення однієї із сторін від укладення основного договору, передбаченого попереднім договором, може бути підставою для відшкодування другій стороні збитків, завданих простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.
Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
З огляду на зазначене та положення ст. ст. 546, 548 ЦК України, завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання. Оскільки предметом попереднього договору є зобов`язання сторін у майбутньому укласти основний договір, то укладення такого договору не тягне за собою виникнення основного зобов`язання, виконання якого може бути забезпечено у відповідності до положень глави 49 ЦК України.
Згідно ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Таким чином, внесення завдатку, як способу виконання зобов`язання, може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу квартири.
Оскільки договір купівлі-продажу квартири між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана грошова сума є авансом, який підлягає поверненню позивачу.
Умовами Договору від 21 грудня 2017 року було передбачено конкретний термін укладення основного договору - до 12 січня 2018 року.
Необґрунтоване ухилення однієї із сторін попереднього договору від укладення основного договору може бути підставою лише для відшкодування другій стороні збитків, завданих простроченням, оскільки зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку, встановленого попереднім договором (ч. ч. 2 і 3 ст. 635 ЦК України).
Доводи апеляційної скарги про те, що сплачена ОСОБА_1 сума авансу не підлягає поверненню, колегією суддів не приймаються, оскільки, основний договір в обумовлений сторонами строк укладено не було, а чинним законодавством не передбачено залишення авансу або його частини у сторони попереднього договору у випадку не укладення основного договору і така умова попереднього договору суперечить вимогам чинного законодавства.
Згідно ст. ст. 12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).  
Колегія суддів також погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди у зв`язку із їх безпідставністю. 
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382 - 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 червня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 
Повний текст судового рішення складено: 05 березня 2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду:                                          М.М.Драгомерецький  

                                                                                                                   А.І.Дрішлюк 

                                                                                                                   П.М.Черевко