Ухвала
Іменем України
16 квітня 2020 року
м. Київ
Справа № 520/8766/19
Провадження № 51-4659 ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, на ухвалу Одеського апеляційного суду від 05 березня 2020 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,
встановив:
Ухвалою колегії суддів Київського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2020 року залишено без розгляду клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу обвинуваченим: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту.Цим же рішенням залишено без задоволення клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 з домашнього арешту на запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05 березня 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора на вказану ухвалу в частині відмови у задоволенні клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 з домашнього арешту на запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, відповідно до вимог ч. 4 ст. 399 КПК України.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, прокурор звернувся з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування своїх вимог, посилаючись на Рішення Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року у справі № 4-р/2019, прокурор вказує, що апеляційний суд, постановляючи ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження, порушив, передбачене ст. 392 КПК України, право на оскарження судового рішення. На його думку, неможливість оскарження в апеляційному порядку ухвали суду, якою вирішено питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, суперечить завданням кримінального провадження, передбаченим ст. 2 КПК України.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі, не вбачається з огляду на наступне.
Як видно із наданих прокурором копій оскаржуваних судових рішень, не погоджуючись з ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2020 року, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 скасувати та обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою. Суддя Одеського апеляційного суду, отримавши апеляційну скаргу на вказану ухвалу суду першої інстанції, встановивши що апеляційна скарга прокурора подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, відповідно до вимог ч. 4 ст. 399 КПК України, відмовив у відкритті апеляційного оскарження.
Відповідно до ч. 2 ст. 19, п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Зазначені норми гарантують право на касаційне оскарження судового рішення тільки у випадках, прямо визначених законом.
Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті. 
У вказаному рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини другої статті 392 Кодексу в частині неможливості окремого апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою не гарантують особі ефективної реалізації її конституційного права на судовий захист, не відповідають критеріям справедливості та співмірності (пропорційності), не забезпечують справедливого балансу інтересів особи та суспільства, а тому суперечать вимогам статей 1, 3, 8, 21, 29, частини першої статті 55 Основного Закону України.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, прокурор оскаржує ухвалу апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу ОСОБА_8 на тримання під вартою. Суддя апеляційного суду, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, зазначив, що оскаржена прокурором ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу не підлягає апеляційному оскарженню, відповідно до ст. 392 КПК України. Крім того, прокурору було роз`яснено, що в Рішенні Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року у справі № 4-р/2019, на яке він посилався в апеляційній скарзі, питання стосовно конституційності норм кримінального процесуального Кодексу щодо відмови у зміні запобіжного заходу не вирішувалось, а тому, ухвала суду першої інстанції про відмову у зміні запобіжного заходу з домашнього арешту на запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , яка постановлена під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції по суті, не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
З такими висновками суду апеляційної інстанції погоджується і колегія суддів касаційного суду та вважає, що суддя апеляційного суду обґрунтовано прийшов до висновку, що ухвала суду постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції, в частині відмови у задоволенні клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 , відповідно до вимог ст. 392 КПК України, не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, та прийняв на підставі ч. 4 ст. 399 КПК України, законне, обґрунтоване, належно вмотивоване судове рішення, тому підстав для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора відсутні.
Крім того,колегія суддів касаційного суду зазначає, що посилання прокурора у скарзі на висновки Конституційного суду України, які викладені у рішенні №4-р/2019 від 13 червня 2019 року, є помилковими, оскільки це рішення стосується можливості апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження у суді першої інстанції, а в даному випадку апеляційна скарга була подана на ухвалу суду першої інстанції про відмову у зміні запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 з домашнього арешту на запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
На підставі викладеного та керуючись вимогами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, на ухвалу Одеського апеляційного суду від 05 березня 2020 року про відмову у відкритті апеляційного провадження. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                               ОСОБА_2                                          ОСОБА_3