ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.05.2020 року          м.Дніпро         Справа №  908/3306/19
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого
судді: Білецької Л.М. (доповідач)
суддів: Паруснікова Ю.Б., Вечірка І.О.,
за участю секретаря судового засідання: Вітко Г.С.
розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду Запорізької області від 27.01.2020 (повний текст рішення складено 03.02.2020 року, суддя Науменко А.О.) у справі № 908/3306/19
за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця", ідентифікаційний код юридичної особи 40075815 (03680, м. Київ, вул. Тверська (Єжи Гедройця), буд. 5) в особі Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Українська залізниця", ідентифікаційний код юридичної особи 41149437 (03035, м. Київ, вул. Льва Толстого, 61) Виробничий структурний підрозділ "Запорізьке територіальне управління" Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Українська залізниця", ідентифікаційний код ВСП 41149437/номер ідентифікації 884 (69068, м. Запоріжжя, вул. Кругова, 80А)
до відповідача Фізичної особи-підприємця Лобецької Ніни Миколаївни, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 )
про стягнення 380 629,77 грн 
                                                            ВСТАНОВИВ:
1.Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.
Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Українська залізниця", Виробничого структурний підрозділ "Запорізьке територіальне управління" Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом № ТУ БМЕС-3-10/3731 від 31.10.2019 (вх. № 3555/08-07/19 від 27.11.2019) про стягнення з Фізичної особи-підприємця Лобецької Ніни Миколаївни, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 заборгованості за Договором оренди нерухомого майна № 3343/д від 11.12.2014 у сумі 339 566 грн 85 коп. та борг за Договором про відшкодування витрат на утримання орендованого майна ПР/БМЕУ-3-14-061/НКМ-В від 22.12.2014 у сумі 1 357 грн 50 коп., інфляційні втрати у сумі 33054 грн 92 коп. та 3% річних в сумі 13 765 грн 59 коп.
Позов заявлено на підставі п.п. 3.11, 10.10, 10.11 Договору оренди нерухомого майна № 3343/д від 11.12.2014, п. 3.1.2 Договору про відшкодування витрат на утримання орендованого майна ПР/БМЕУ-3-14-061/НКМ-В від 22.12.2014, ст.ст. 317, 386, 398, 526, 530, 625, 785 Цивільного кодексу України та мотивовано тим, що після закінчення терміну дії договору майно, що перебувало в оренді, відповідачем не повернуто, акт приймання-передавання майна з оренди сторонами не складався у відповідності до вимог ч. 2 ст. 795 Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 8.2. та п. 10.4. договору листом № НКМ-07/356 від 13 квітня 2017 року орендодавець пропонував відповідачу погодити питання про збільшення орендної плати на 25% (відсотків) і укласти додатковий договір до договору (додатки до листа №НКМ-07/356 від 13 квітня 2017 року), в разі наміру отримати продовження терміну дії договору. У листі також зазначалось попередження, за відсутності будь-яких пропозицій від орендаря до 28 квітня 2017 року (лист на ім`я ПАТ "Укрзалізниця" шляхом передачі через балансоутримувача), відповідачу необхідно повернути майно балансоутримувачу протягом трьох робочих днів, шляхом підписання акту приймання-передачі, з одночасним погашенням заборгованості по орендній платі та відшкодування витрат балансоутримувача. Також попереджалось, що згідно з умовами договору, якщо орендар не виконує обов`язок щодо повернення майна після припинення договору, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за поточний місяць користування майном за час прострочення, штрафу та пені від суми заборгованості. У визначений листом № НКМ-07/356 від 13 квітня 2017 року термін до 28 квітня 2017 року відповідач не надав своїх пропозицій стосовно підписання додаткового договору до договору оренди.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 27.01.2020 у справі № 908/3306/19 у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Українська залізниця", Виробничий структурний підрозділ "Запорізьке територіальне управління" Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Українська залізниця" про стягнення з Фізичної особи-підприємця Лобецької Ніни Миколаївни, ІНФОРМАЦІЯ_1 332   092,24 грн. неустойки, 33 317,59 грн. інфляційних втрат, 15   219, 94 грн. 3% річних та 5 709, 45 грн. судового збору відмовлено.
Рішення обґрунтовано тим, що заява від 10.01.2020 ОСОБА_1 не може вважатися доказом в силу закону, оскільки ґрунтується на повідомленні іншої особи - ОСОБА_2 .
Подальші покази про вручення листа 13.05.2019 значення не мають, оскільки стосуються обставин, що відбулись після 30.04.2019. Робочий зошит, на який є посилання в заяві від 10.01.2020, не містить ні дати, ні назви документа, та не підтверджує жодних спірних обставин.
З огляду на викладене, позивачем не доведено вручення протягом одного місяця заяви відповідачеві про припинення договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності.
Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що матеріалами справи підтверджено відсутність заборгованості Фізичної особи-підприємця Лобецької Ніни Миколаївни з орендної плати за договором № 3343/д, та з відшкодування витрат на утримання майна за договором № ПР/БМЕУ-3-14-061/НКМ-В.
Стосовно відсутності внесення змін в договір в частині збільшення орендної плати на 25 % суд зазначив, що позивач правом на передання переддоговірного спору на розгляд суду в порядку ч. 4 ст. 188 ГК України не скористався і вказані обставини не впливають на обставини продовження строку договору.
Підсумовуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позивач не повідомив протягом одного місяця відповідача про припинення договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності, орендна оплата приймалась орендодавцем і орендарю не поверталась, дії орендодавця щодо нарахування подвійної неустойки за неповернення майна суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, не ґрунтується на нормах закону та договору.
2.Короткі узагальнені доводи апеляційної скарги.
Не погодившись з рішенням Господарського суду Запорізької області від 27.01.2020 у справі № 908/3306/19, до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою звернулось Акціонерне товариство «Українська залізниця», в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 27 січня 2020 року по справі №908/3306/19 та ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким задовольнити позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» AT «Укрзалізниця» в особі виробничого структурного підрозділу «Запорізьке територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» AT «Укрзалізниця» щодо стягнення з Фізичної особи-підприємця Лобецької Ніни Миколаївни 332   092, 24 грн. неустойки за час незаконного використання нерухомого майна, 33   317, 59 грн. інфляційних втрат та 15   219, 94 грн. 3% річних.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд першої інстанції не дослідив умови Договору оренди та зміни, які були внесені до Договору оренди Додатковими договорами, також неправильно застосував норми матеріального права щодо неустойки; висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 332 092, 24 грн неустойки, нарахованої за прострочення повернення орендованого майна за договором оренди за період з 01 квітня 2017 р. по 22 липня 2019 р., після припинення дії договору оренди, не відповідають обставинам справи, що підтверджується наступним.
Умовами п. 10.4. Договору оренди передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із Сторін про припинення цього Договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця Договір уважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором. Зазначені дії оформляються договором про зміни. який є невід`ємною частиною Договору при обов`язковій наявності дозволу органу, уповноваженого управляти об`єктом оренди.
Внесення змін до умов, визначених пунктами 10.3. та 10.4. Договору оренди, як під час дії Договору оренди та за час незаконного використання нерухомого майна відповідачем - з 01 квітня 2017 р. по 22 липня 2019 р. включно, не пропонувалися та не погоджувались Сторонами, будь-яких вищевказаних договорів про зміни сторонами підписано не було.
Скаржник зазначає, що ним пропонувалося відповідачу узгодження змін, відповідно до рішень Товариства та з метою дотримання пунктів 10.3. та 10.4. Договору оренди, а саме внесення змін в частині продовження строку дії договору, до 30 червня 2017 року включно. Додатковим договором, оригінальні примірники якого надавались відповідачу як додатки до листа №НКМ-07/356 від 13 квітня 2017 року і копію якого відповідачем долучено до матеріалів справи 908/3306/19, але відповідач відмовився від укладання цієї угоди, чим порушив умови зазначені пунктів 10.3 г/та 10.4. Договору оренди.
Таким чином, відмова від укладання зазначеного Додаткового договору призвела до невиконання п. 10.3. та 10.4. Договору оренди відповідачем та закінчення строку дії Договору оренди 31 березня 2017 року.
Скаржник вважає, що суд першої інстанції неповністю з`ясував обставини, які мають значення для справи та, не дослідив умови Договору оренди та не надав належної юридичної оцінки пунктам 10.3. та 10.4., якими визначено, окрім іншого, обов`язок з оформлення змін шляхом укладання відповідного договору про зміни (Договір про зміни та Додатковий договір є тотожними поняттями), що призвело до невідповідності висновків, викладених у судовому рішенні, обставинам справи.
Скаржник вважає, що висновки суду першої інстанції щодо порушення вимоги ст.61 Конституції України, про подвійну відповідальність одного виду та за одне й те саме правопорушення, враховуючи те, що сплата оренди - це оплата за користування майном, а сплата неустойки в розмірі подвійної орендної плати - це відповідальність за невиконання зобов`язання щодо повернення орендованого майна після закінчення строку оренди, уважно не були досліджені, що призвело до їх невідповідності обставинам справи.
3.Узагальнені доводи інших учасників справи.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на безпідставність доводів скаржника.
4. Рух справи у суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.03.2020 року, у складі колегії суддів головуючого судді Білецької Л.М. (доповідач), суддів Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б., відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду Запорізької області від 27.01.2020 у справі               № 908/3306/19 та призначено розгляд справи на 24.03.2020 року.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду  від 23.03.2020 року відкладено розгляд апеляційної скарги у судове засідання на 26.05.2020 року, у зв`язку із запровадженням на території України карантинних заходів.
26.05.2020 року оголошено вступну та резолютивну частину постанови.
          В судовому засіданні представник позивача та представник відповідача надали пояснення по справі та навели обґрунтування своїх вимог і заперечень з посиланням на норми законодавства.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Запорізької області від 27.01.2020 у справі № 908/3306/19 слід залишити без змін з огляду на наступне.
5. Встановлені та неоспорені судом обставини справи і відповідні їм правовідносини.
11 грудня 2014 року Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Запорізькій області (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Лобецькою Ніною Миколаївною (орендар) укладено договір № 3343/д оренди нерухомого майна, що належить до державної власності та перебуває на балансі відокремленого структурного підрозділу "Запорізьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління" Державного підприємства "Придніпровська залізниця" (далі договір № 3343/д).
Відповідно до п. 1.1 договору № 3343/д орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - вбудоване в перший поверх будівлі (літера А), нежитлове приміщення №2-1, загальною площею 100 кв.м, розташоване за адресою: Запорізька область, м. Пологи , провулок Станційний , 4 . Вказане майно передано в оренду за актом приймання-передачі.
Згідно п. 1.2 договору № 3343/д майно передається в оренду з метою розміщення торгівельного об`єкту з продажу непродовольчих товарів.
Пунктом 10.1. договору № 3343/д було передбачено, що договір укладено строком на 1 (один) рік, що діє з 11 грудня 2014 року по 10 грудня 2015 року включно.
16 лютого 2016 року був підписаний додатковий договір до договору №3343/д, згідно якого, у зв`язку з утворенням Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" від 23 лютого 2012 року №4442-VI, постанови Кабінету Міністрів України "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" від 25 червня 2014 року № 200 та користуючись ст. 15 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", в п. 1 встановлено, що орендодавцем майна є                ПАТ "Українська залізниця". Термін дії договору № 3343/д продовжено по 31.03.2016 включно.
Відповідно до п. 3. додаткового договору від 26 лютого 2016 року викладено змінено п. 3.6 договору № 3343/д, та визначено, що орендна плата 100% перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним.
Відповідно до п. 5. додаткового договору від 26 лютого 2016 року термін дії договору № 3343/д продовжено по 31.03.2016 року включно.
Додатковими договорами до договору № 3343/д від: 17 березня 2016 року, 29 липня 2016 року та 23 вересня 2016 року термін дії договору оренди продовжено до 31 жовтня 2016 року.
29 листопада 2016 року сторонами був укладений додатковий договір до договору № 3343/д, згідно п. 3.1 якого орендна плата, визначена за домовленістю сторін, з 01.10.2016 становить 4 225 грн. Термін дії договору оренди продовжено з 01 листопада 2016 до 31 березня 2017 року включно.
Відповідно до вимог п. 5.11. договору № 3343/д відповідачем та позивачем був укладений договір № ПР/БМЕУ-3-14-061/НКМ-В від 22 грудня 2014 року про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю до договору оренди нерухомого майна №3343/д від 11.12.2014 (далі договір № ПР/БМЕУ-3-14-061/НКМ-В).
Згідно з п. 1.1 договору № ПР/БМЕУ-3-14-061/НКМ-В балансоутримувач здійснює обслуговування майна, що знаходиться за адресою: Запорізька область , м. Пологи, провулок Станційний, 4, вбудоване в перший поверх будівлі (літера А), нежитлове приміщення №2-1, загальною площею 100 кв.м, а також утримання прилеглої території, а орендар відшкодовує витрати балансоутримувача на утримання орендованого майна, сплату податку на землю, експлуатаційні витрати та комунальні послуги пропорційно до займаної площі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих балансоутримувачем за цим договором.
Пунктом 7.1 договору № ПР/БМЕУ-3-14-061/НКМ-В визначено, що він набуває чинності з моменту фактичної передачі майна в оренду, з 11 грудня 2014 року та діє протягом строку дії договору оренди.
Розрахунком суми відшкодування на утримання приміщення загальною площею 100 кв.м ст. Пологи пров. Станційний, 4 орендованого ФОП Лобецькою Н.М., що є додатком до договору № ПР/БМЕУ-3-14-061/НКМ-В сума відшкодування витрат на утримання приміщення площею 100 кв.м. складає 96,72 грн. Вартість утримання майна сторонами збільшувалась до 126,78 грн, 129, 59 грн, 203,03 грн, 223,10 грн.
6. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.
У відповідності до ст. 283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.
Між сторонами існує спір з приводу обставин продовження строку дії договору на тих самих умовах.
Відповідно до ч. 2. ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Аналогічна норма міститься і в частині 4 статті 284 Господарського кодексу України.
Відповідно до п. 4.1 пленуму Вищого господарського суду України 29.05.2013 № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна"   вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Відтак якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов`язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.
Відповідно до ч. 4 ст. 291 ГК України правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму ЦК України.
Відповідно до ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.
Відповідно ч. ч. 1, 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.
Згідно ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Статтею 286 ГК України передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.
Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).
У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). 
Відповідачем виконано умови договору № 3343/д щодо внесення орендної плати та повернення орендованого майна.
Договір найму (оренди) зумовлює право наймача (орендаря) користуватися орендованим майном впродовж строку дії договору із сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору оренди; припинення договору найму зумовлює обов`язок наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Позивачем до зменшення позовних вимог фактично заявлено до стягнення і орендну плату і неустойку за неповернення майна одночасно, що є неправомірним.
Невиконання наймачем обов`язку щодо поверненні речі зумовлює право наймодавця на застосування до наймача особливого виду майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, який полягає у сплаті наймачем, який прострочив виконання обов`язку щодо повернення речі, неустойки у вигляді подвійної плати за користування річчю за час прострочення відповідно до частини 2 статті 785 ЦК України.
Особливий статус зазначеної неустойки обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди виникає після закінчення дії договору оренди і наймодавець (орендодавець) в цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші засоби стимулювання до виконання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном. При здійсненні оцінки правомірності заявлених вимог про стягнення неустойки в порядку частини 2 статті 785 ЦК України обов`язковим для суду є врахування обставин невиконання орендарем зобов`язання щодо неповернення майна в контексті його добросовісної поведінки як контрагента за договором оренди та її впливу на обставини неповернення майна орендодавцеві зі спливом строку дії орендних правовідносин.
За змістом статей 610, 611, 612 ЦК України вбачається, що невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, встановлених договором або законом, зокрема, неустойки згідно з частиною 2 статті 785 ЦК України. Законодавцем у частині 1 статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
До предмета доказування при розгляді спорів щодо стягнення неустойки в порядку частини 2 статті 785 ЦК України, як подвійної плати за користування орендованим майном після спливу строку дії договору оренди, входять обставини невжиття орендарем належних заходів щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди за наслідком припинення орендних правовідносин за відсутності умов, які б перешкоджали орендарю вчасно повернути майно орендодавцю у визначений договором оренди строк; умисне ухилення орендаря від обов`язку щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди; утримання орендованого майна у володінні орендаря та перешкоджання орендарем в доступі орендодавця до належного йому об`єкта оренди; відсутності з боку орендодавця бездіяльності та невчинення ним дій, спрямованих на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно від орендаря та оформити повернення наймачем орендованого майна.
Обставини вчинення орендарем дій з повернення орендованого майна та відсутність у нього умислу на ухилення від повернення об`єкта оренди виключають можливість застосування орендодавцем до орендаря відповідальності у вигляді неустойки в порядку частини 2 статті 785 ЦК України. 
На відміну від неустойки, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 ЦК України, що є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин, і для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до якої необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 ЦК України, обов`язок щодо сплати орендарем орендної плати за користування орендованим майном, в тому числі після спливу строку дії договору оренди, не залежить від встановлення вини у діях орендаря щодо несвоєчасного повернення об`єкта оренди за наслідком розірвання договору оренди. Орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі.
Одночасне стягнення орендної плати та неустойки у вигляді подвійної орендної плати, нарахованої за прострочення повернення орендованого майна, за один і той же період користування наймачем орендованим майном (за період з дня припинення дії договору оренди до дня повернення орендованого майна за актом) є неможливим, оскільки є притягненням відповідача до подвійної відповідальності за одне і те ж саме правопорушення,  суперечить статті 61 Конституції України. 
Аналогічні висновки викладені в постанові від 13.12.2019 № 910/20370/17 Верховного Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду.
Колегія суддів приходить до висновку, що оскільки позивачем не доведено вручення протягом одного місяця заяви відповідачеві про припинення договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності, то рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Українська залізниця" є правомірним.
7. Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу.
Довід скаржника про те, що відмова від укладання Додаткового договору призвела до невиконання п. 10.3. та 10.4. Договору оренди відповідачем та закінчення строку дії Договору оренди 31 березня 2017 року, відхиляється колегією суддів з огляду на наступне.
Так, Договір № 3343/д укладено 11.12.2014 з Фондом державного майна України в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області. Фонд державного майна України був державним органом, який уповноважений управляти державним майном, в тому числі об`єктом оренди за цим договором.
Саме тому в редакції пункту 10.4 договору № 3343/д містилось посилання на орган, уповноважений управляти об`єктом оренди. Однак в подальшому у зв`язку з передачею майна, що є об`єктом оренди, до статутного капіталу АТ "Українська залізниця", Орендодавцем цього майна стало АТ "Українська залізниця", яке є юридичною особою державної форми власності, а не державним органом, уповноваженим управляти державним майном.
Відносини по продовженню дії договору оренди виникли з 01.04.2017, тоді, коли орендодавцем майна був позивач, а не державний орган. Тому положення пункту 10.4 договору № 3343/д в частині дозволу органу, уповноваженого управляти об`єктом оренди, на продовження договору оренди, розповсюджуватися не може в силу зміни орендодавця.
Статтею 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п`ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.
У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов`язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.
Отже, договір оренди є продовженим на той же строк та на тих же умовах, якщо орендодавець протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору оренди не заявить про припинення або зміну умов договору оренди.
Так, колегією суддів встановлено, що протягом одного місяця після закінчення строку дії договору (31.03.2017 р.), тобто до 30.04.2017 р. включно, сторони не заявили про припинення Договору або зміну його умов. Відповідно, договір оренди є продовженим на той самий термін (два роки 3 місяці та 21 день) і на тих самих умовах, що були передбачені договором, тобто до 21 липня 2019 року.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки зазначеними нормами закону визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження строку дії такого договору не вимагається обов`язкового укладення нового договору або внесення до нього змін.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 16.11.2017 Лобецькою Н.М. направлено лист № 93 стосовно оренди майна за договором оренди №3343/д від 11.12.2014 р. на адресу Виробничого підрозділу «Запорізьке територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд» ПАТ «Українська залізниця», в якому зазначено, що у зв`язку з тим, що в силу договору та закону дія договору оренди № 3343/д від 11.12.2014 р. є продовженою до 21.07.2019 р., але додаткова угода про продовження дії договору з боку ПАТ «Укрзалізниця» в особі уповноваженої філії до теперішнього часу на адресу Лобецької Н.М. не надіслана, вона просить надіслати один примірник зазначеного додаткового договору, підписаного та скріпленого печаткою Орендодавця (т.1 а.с. 56-57). Відповідь на лист не надходила.
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Отже, якщо сторонами договору визначено процедуру можливого продовження строку дії договору оренди шляхом укладення нового договору оренди, то слід вважати, що саме таким чином має бути реалізоване право сторони на продовження дії договору згідно з ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна". Однак, самого права на пролонгацію договору оренди сторона позбавлена бути не може, оскільки воно гарантовано зазначеною нормою закону імперативно.
Також, колегія суддів зазначає, що відповідач продовжував користуватися об`єктом оренди на правах орендаря та сплачував передбачену договором орендну плату до дня закінчення договору - 21.07.2019. Ця оплата приймалась орендодавцем і орендарю не поверталась, отже орендодавець фактично визнавав продовження орендних відносин.
По закінченню дії договору, а саме 22.07.2019 майно повернуто позивачу, про що 22.07.2019 підписано Акт приймання-передавання до договору  № 3343/д.
На підставі актів звіряння від 15.01.2020 позивачем було пред`явлено до сплати відповідачу рахунок № 1 від 15.01.2020 по заборгованості з орендної плати в розмірі 1 943,50 грн. та рахунок № 2 від 15.01.2020 по заборгованості за договором по відшкодуванню витрат 6 014,67 грн., ці суми сплачені відповідачем на рахунок позивача 15.01.2020, що підтверджується квитанціями банку № 151 та 152 від 15.01.2020. 
Таким чином, матеріалами справи підтверджено відсутність заборгованості Фізичної особи-підприємця Лобецької Ніни Миколаївни з орендної плати за договором № 3343/д, та з відшкодування витрат на утримання майна за договором № ПР/БМЕУ-3-14-061/НКМ-В.
Стосовно відсутності внесення змін в договір в частині збільшення орендної плати на 25 % колегія суддів зазначає, що позивач правом на передання переддоговірного спору на розгляд суду в порядку ч. 4 ст. 188 ГК України не скористався і вказані обставини не впливають на обставини продовження строку договору.
Довід скаржника про те, що висновки суду першої інстанції щодо порушення вимоги ст.61 Конституції України, про подвійну відповідальність одного виду та за одне й те саме правопорушення, уважно не були досліджені що призвело до їх невідповідності обставинам справи відхиляється колегією суддів з огляду на те, що дії орендодавця щодо нарахування подвійної неустойки за неповернення майна суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, не ґрунтується на нормах закону та договору.
Також колегія суддів вважає безпідставним посилання скаржника на те, що  листом № НКМ-07/356 від 13.04.2017 року відповідача було повідомлено  про можливість продовження  дії договору оренди № 3343/д з 01.04.2017 на умовах підвищення орендної плати на 25%, оскільки в матеріалах справи відсутні докази направлення та вручення цього листа відповідачу.
8. Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права і інтереси особи за захистом яких вона звернулась до суду.
Право скаржника не порушено, оскільки ним не доведено вручення протягом одного місяця заяви відповідачеві про припинення договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності.
9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Колегія суддів приходить до висновку, що рішення Господарського суду Запорізької області від 27.01.2020 у справі № 908/3306/19 винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що в силу ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, оскаржуваного судового рішення без змін. 
10. Судові витрати.
Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 275-280, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
                                                  ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду Запорізької області від 27.01.2020 у справі              № 908/3306/19 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 27.01.2020 у справі              № 908/3306/19 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Повний текст складено 01.06.2020 року.
Головуючий суддя                                                            Л.М. Білецька

Судді                                                                                          Ю.Б. Парусніков

                                                                                      І.О. Вечірко