ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/5083/19                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Панова Г. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  01 червня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача                    - Єгорової Н.М.,
суддів                                        - Федотова І.В., Чаку Є.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Ірпінського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) управлінням обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просив суд: 
- визнати протиправною відмову Ірпінського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) управлінням обслуговування громадян Головного управління ПФУ у Київській області в перерахунку пенсії ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Ірпінський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) управлінням обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області провести ОСОБА_1 з 25 квітня 2019 року перерахунок та виплату пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року (5*4173,00=20865,00 грн.) відповідно до ч.3 ст. 59 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року замінено відповідача у справі – Ірпінський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) управлінням  Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, на – Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року задоволено частково: 
- визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області у перерахунку пенсії ОСОБА_1 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області провести ОСОБА_1 з 25 квітня 2019 року перерахунок та виплату пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року відповідно до норми ч. 3 ст. 59 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (5 х 4    730,00 = 20    865,00). 
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що положення ч. 3 ст. 59 Зaкoну Укрaїни “Прo статус і соціальний зaxист грoмaдян, які пoстрaждaли внaслідoк Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи” в частині “дійсної строкової” втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, а відтак позивач має право на перерахунок пенсії у п`ятикратному розмірі згідно ч. 3 ст. 59 Зaкoну Укрaїни “Прoстaтус і соціальний зaxист грoмaдян, які пoстрaждaли внaслідoк Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи” з 25 квітня 2019 року. Підкреслив, що положення ч. 3 ст. 59 Закону №796-XII, на відміну від приписів п. 9-1 Порядку №1210, не містять будь-яких застережень щодо врахування інших показників при обчисленні пенсії, тому застосування формули обчислення пенсії згідно п. 9-1 Порядку №1210 суд вважає неправомірним, а тому при здійсненні відповідних нарахувань та виплати пенсії позивачу не підлягає застосуванню формула, визначена пунктом 9-1 Порядку № 1210. Звернув увагу на те, що оскільки відповідач неправомірно відмовив позивачу у здійсненні перерахунку пенсії відповідно до частини третьої статті 59 Закону № 796-ХІІ, право на отримання якої позивач набув з 25 квітня 2019 року в силу Закону, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.
Відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції зауважив, що вимога щодо того, що у разі зміни розміру мінімальної заробітної плати проводити перерахунок пенсії, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, є передчасною, оскільки містить вказівки на майбутнє, та не відповідає вимогам частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати. В обгрунтування своєї позиції зазначає, що позивачу було здійснено перерахунок пенсії з 01 липня 2019 року, а отже ГУ ПФ у Київській області не відмовляло ОСОБА_1 у проведенні такого перерахунку. Наголошує, що запропонована позивачем формула обчислення пенсії суперечить нормам чинного законодавства і видумана позивачем особисто. 
У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідності до ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції – скасувати, виходячи з наступного.
При вирішенні спору судом першої інстанції було встановлено, що позивач є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) серії НОМЕР_1 від 09 червня 2011 року, виданого Київською облдержадміністрацією та вкладки до вказаного посвідчення № НОМЕР_2 від 09 червня 2011 (а.с.15).
При цьому, копією довідки МСЕК від 06 червня 2011 року серія ААА № 405671 підтверджується, що позивач є особою з інвалідністю 2-ої групи по захворюванню пов`язаному з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварій на Чорнобильській АЕС (а.с. 19).
Відповідно до довідки МСЕК про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги до довідки серії 10 АА № 048213 Обласної спеціалізованої медико-соціальної експертної комісії позивачу визначено 70% втрати професійної здатності довічно у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.18-19).
Згідно з експертним висновком Центральної регіональної міжвідомчої експертної комісії від 16 серпня 1996 року № 15046/54-8, вказана комісія на засіданні № 77 від 16 серпня 1996 року, розглянувши звернення ОСОБА_1 на предмет встановлення причинного зв`язку захворювання (інвалідності) з роботами по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС встановили, що захворювання ОСОБА_1 пов`язане з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і з виконанням обов`язків військової служби (а.с.16).
Крім того, позивач має статус інваліда війни другої групи, що підтверджується посвідченням від 08 червня 2011 року серії НОМЕР_3 (а.с. 15), що дає йому право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни.
Відповідно до відомостей довідки виданої Сніжинським міським воєнним  комісаріатом від 27 травня 1987 року № 335   ОСОБА_1 був призваний на учбові збори по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 10 травня 1987 року по 27 травня 1987 року (а.с.17).
Поряд з викладеним суд встановив, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області (Ірпінський відділ обслуговування громадян) та отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
При цьому, 16 серпня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення йому перерахунку пенсії як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати встановленої законом на 1 січня відповідного року.
За результатами розгляду заяви, відповідач надав лист, що відповідно до матеріалів пенсійної справи позивача, останньому було проведено перерахунок з 01 липня 2019 року, а заборгованість по перерахунку відсутня.
На підтвердження вказаних відомостей відповідачем надано до суду довідку від 15 жовтня 2019 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності ( в розмірі відшкодування фактичних збитків) та у період квітня 2019 по червень 2019 року нараховано пенсію у розмірі 7664,97 грн.; у період липень - жовтень 2019 року нараховано  пенсію 9290,85 грн.
На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відмова відповідача у проведенні перерахунку та виплати пенсії позивачу є протиправною, а позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, адже після визнання неконституційним словосполучення “дійсної строкової” Позивач набув право на перерахунок пенсії згідно ч. 3 ст. 59 Закону без урахування формули обчислення пенсії, визначеної п. 9-1 Порядку №1210.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.
Згідно із статтею 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення врегульовані Законом.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 59 Закону у редакції, яка застосовується з 01 жовтня 2017 року, військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством для осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), або відповідно до статті 54 цього Закону.
Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.
Тобто, у порівнянні з попередньою редакцією статті 59 Закону з 01 жовтня 2017 року було розширено перелік категорій осіб, на які вказана норма розповсюджується, а саме на осіб, які брали участь в інших ядерних аваріях та випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.
При цьому, незмінною залишилася умова щодо проходження такими особами дійсної строкової служби у відповідний період.
Отже, положення ч. 3 ст. 59 Закону передбачають, що її дія (право на обчислення пенсії по інвалідності за особливою процедурою) поширюється на осіб, які відповідають наступним критеріям: 1) особа брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, або 2) особа брала участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій та випробувань, або 3) особа брала участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.
Таке право виникає у зазначених осіб лише за наявності у сукупності трьох умов (розширене тлумачення зазначеної статті без внесення змін до ч. 3 ст. 59 Закону не допускається): 1) особа має статус особи з інвалідністю; 2) особа отримала статус особи з інвалідність виключно внаслідок участі у ліквідації відповідних наслідків та у військових навчаннях; 3) особа брала участь у ліквідації відповідних наслідків та військових навчаннях лише під час проходження дійсної строкової служби.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно ст. 10 Закону учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
У примітці до вказаної статті зазначено, що до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.
Водночас, судовою колегією враховується, що рішенням Конституційного Суду України від 25 квітня 2019 року № 1-р(II)/2019 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення “дійсної строкової”, яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.
Словосполучення “дійсної строкової”, що міститься в положеннях частини третьої статті 59 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
У згаданому рішенні Конституційного Суду України наголошується, що закріплений у Конституції України обов`язок громадян України потребує поваги, а статус військовослужбовців будь-яких категорій обумовлюється військовою службою, інститут якої надає їм спеціальний статус.
Вирішуючи порушені у конституційних скаргах питання, Конституційний Суд України зазначив, що аналіз положень ст. ст. 16, 17 Конституції України дає підстави для висновку, що особи, які під час проходження військової служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, мають спеціальний статус та особливі умови соціального захисту. За Конституцією України посилений соціальний захист вказаних категорій осіб вимагає від держави виконання обов`язку визначати такий обсяг їх соціального забезпечення, який гарантуватиме їм гідні умови життя, а також повне відшкодування заподіяної шкоди.
Конституційний Суд України звернув увагу, що держава може встановлювати певні відмінності щодо рівня соціального захисту вказаних категорій осіб, однак визначені законом відмінності не повинні: допускати жодних невиправданих винятків із конституційного принципу рівності, містити ознак дискримінації при реалізації зазначеними особами права на соціальний захист та порушувати сутність права на соціальний захист, а обґрунтування механізму нарахування соціальних виплат має відбуватись із урахуванням критеріїв пропорційності та справедливості.
Отже, на думку Конституційного Суду України, законодавець не забезпечив певні категорії військовослужбовців, які виконують конституційно значущі функції щодо захисту Вітчизни, особливими умовами соціального захисту, обсяг яких має передбачати гідні умови їх життя й повне відшкодування заподіяної шкоди, чим порушив сутність конституційного права на соціальний захист, конституційні гарантії щодо безумовного Отже, на думку Конституційного Суду України, законодавець не забезпечив певні категорії військовослужбовців, які виконують конституційно значущі функції щодо захисту Вітчизни, особливими умовами соціального захисту, обсяг яких має передбачати гідні умови їх життя й повне відшкодування заподіяної шкоди, чим порушив сутність конституційного права на соціальний захист, конституційні гарантії щодо безумовного забезпечення належного рівня їх соціального захисту.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки положення ч. 3 ст. 59 Закону в частині “дійсної строкової” втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України 25 квітня 2019 року рішення, то позивач має право на перерахунок пенсії у п`ятикратному розмірі згідно ч. 3 ст. 59 згаданого Закону.
Разом з тим, щодо висновку суду першої інстанції про те, що до спірних правовідносин не повинна застосовуватися формула обчислення пенсії, визначена п. 9-1 Порядку №1210, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до п. 9-1 Порядку №1210 за бажанням військовослужбовців, зокрема військовозобов`язаних, призваних на військові збори, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження військової служби (військових зборів) і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, за формулою: П=Зс х К зс х Кв/100 %, де П - розмір пенсії; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, визначається як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки; Кзс - середньомісячний коефіцієнт заробітної плати, який враховується під час обчислення пенсії; Кв - розмір відшкодування фактичних збитків (у відсотках). Середньомісячний коефіцієнт заробітної плати, який враховується під час обчислення пенсії (Кзс), визначається за формулою: Кзс = Зп (мін) х 5) / Зс1, де Зп (мін) - розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року; Зс 1 - середня заробітна плата (дохід) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за рік, що передує відповідному року. Розмір відшкодування фактичних збитків (Кв) визначається як відсоток втрати працездатності, визначений органами медико-соціальної експертизи. У разі зміни розміру мінімальної заробітної плати проводиться перерахунок зазначених пенсій виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.
У свою чергу, у постановах від 11 грудня 2018 року у справі № 822/1346/18 та від 12 грудня 2019 року у справі № 816/2085/18 Верховний Суд підкреслив, що оскільки п. 9-1 Порядку № 1210 прийнятий на реалізацію норми ч. 3 ст. 59 Закону, він має бути застосований до осіб, на яких поширюється дія ч. 3 ст. 59 вказаного Закону.
Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити, що визнання неконституційним положення ч. 3 ст. 59 Закону в частині словосполучення “дійсної строкової” не призвело до зміни формули, передбаченої пунктом 9-1 Порядку №1210, за якою проводиться обчислення пенсії. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2019 року № 543 положення абз. 1 п. 9-1 Порядку № 1210 приведено лише у відповідність з приписами ч. 3 ст. 59 Закону (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 року № 1-р(II)/2019), а зміни формули, за якою розраховується пенсія, не відбулося.
У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає помилковими викладені у мотивувальній частині рішення суду висновки Київського окружного адміністративного суду про те, що Позивач має право на перерахунок пенсії виключено відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону без урахування п. 9-1 Порядку №1210, саме яким встановлено механізм обчислення пенсії відповідно до Закону. При цьому, судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що приписи ч. 3 ст. 59 Закону закріплюють лише те, що пенсія обчислюються з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, однак не містять приписів про те, що саме пенсія встановлюється у такому розмірі.
Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що відповідно до наявних в матеріалах справи копії листа ГУ ПФ у Київській області від 12 вересня 2019 року та довідки від 15 жовтня 2019 року позивачу було проведено перерахунок та виплату пенсії з 01 липня 2019 року на умовах, визначених Постановою № 543. При цьому, як було встановлено раніше, право на перерахунок та виплату пенсії виникло у позивача з 25 квітня 2019 року, а фактично перерахунок проведено з 01 липня 2019 року.
З урахуванням наведеного, судова колегія приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову шляхом зобов`язання ГУ ПФ у Київській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за період з 25 квітня 2019 року по 30 червня 2019 року (із врахуванням раніше виплачених сум), обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року відповідно до ч.3 ст. 59 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неправильно застосував норми матеріального права, що стало підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду – скасувати.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області – задовольнити частково.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області у перерахунку пенсії ОСОБА_1 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області провести ОСОБА_1 з 25 квітня 2019 року перерахунок та виплату пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року відповідно до норми ч. 3 ст. 59 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (5 х 4    730,00 = 20    865,00). 
Прийняти в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (код ЄДРПОУ 22933548; місцезнаходження: 07071, м. Київ-71, вул. Ярославська, 40) провести ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) перерахунок та виплату пенсії за період з 25 квітня 2019 року по 30 червня 2019 року (із врахуванням раніше виплачених сум), обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року відповідно до ч.3 ст. 59 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року – залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
          
Суддя-доповідач                                                                                Н.М. Єгорова
Судді                                                                                           І.В. Федотов
                                                                                                              Є.В. Чаку