ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" травня 2020 р.           Справа№ 910/9387/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Євсікова О.О.
суддів:            Попікової О.В. 
          Корсака В.А. 
 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження
без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Київщина-Житло"
на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2020 (повний текст підписано 17.02.2020)
у справі № 910/9387/19 (суддя Ващенко Т.М.)
за позовом          Товариства з обмеженою відповідальністю "Київщина-Житло"
до                    Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Олімпійський"
про                    стягнення 171.948,00 грн, 

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.02.2020 у справі №910/9387/19 відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Київщина-Житло" до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Олімпійський" про стягнення 171.948,00 грн відшкодування завданої майнової шкоди.
Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позивач не довів вини відповідача у залитті приміщення.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ "Київщина-житло" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.
Згідно з витягом з протоколу розподілу судової справи між суддями від 17.03.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Попікова О.В., Корсак В.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Київщина-Житло"; розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання); запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня вручення копії даної ухвали. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2020 задоволено клопотання Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Олімпійський", продовжено встановлений п. 3 ухвали Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2020 строк на подання відзиву на апеляційну скаргу на десять днів.
Вимоги та доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевий суд не надав належної оцінки тому, що:
- згідно з договірними відносинами та законодавством України відповідач зобов'язаний здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнанням житлового будинку;
- відповідач не подав до суду жодних доказів, які спростовували б висновки щодо причин залиття приміщення; також суд не витребував доказів, які підтверджували б іншу причину залиття;
- відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечив, зазначив, що рішення місцевого суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права і просив залишити вказане рішення без змін.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як встановлено місцевим судом та підтверджується матеріалами справи, відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.09.2015 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Київщина-Житло" є власником нежитлового приміщення літ. А (група приміщень №185) площею 230,9 кв. м за адресою: м. Київ, вул. Ділова, б. 2Б, приміщення 185, та нежитлового приміщення літ. А (група приміщень № 190) площею 744,6 кв. м за адресою: м. Київ, вул. Ділова, б. 2Б, приміщення 190.
02.01.2017 між позивачем як Споживачем та відповідачем як Виконавцем укладено Договір № 185 та Договір № 190 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій щодо вказаних приміщень, за умовами яких Виконавець зобов'язаний, зокрема, утримувати внутрішньобудинкові мережі в належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт, вживати своєчасних заходів до запобігання аварійним ситуаціям та їх ліквідації, усунення порушень щодо надання послуг у встановлені законодавством строки.
Строк дії вказаних договорів встановлено до 31.12.2017 з можливістю щорічної автоматичної пролонгації за відсутності заперечень сторін.
Позивач стверджує, що 26.10.2017 о 07:45 год відбулось залиття нежитлових приміщень в групі приміщень №190 літера А (офіс № 5 площею 93,6 кв. м, офіс № 2 площею 130,95 кв. м) та в групі приміщень № 185 літера А площею 230,9 кв. м в м. Києві по вул. Ділова, б. 2Б, з результатами якого 27.10.2017 комісією відповідача було проведено обстеження, зроблено фотозйомку. Позивач вказує, що 30.10.2017 його представники прибули до відповідача для підписання акта про залиття нежитлових приміщень, однак вказаний акт складений не був.
За вказаних обставин позивач самостійно склав акт від 27.10.2017 про залиття нежитлових приміщень та супровідним листом №098 від 01.11.2017 передав його відповідачу.
Як вірно зазначив місцевий суд, цей акт відповідач не підписав, а зі сторони позивача такий підписаний невстановленими особами, вказаними в акті як представники власника нежитлового приміщення.
Натомість відповідач склав акт від 08.11.2017 про залиття, що трапилось в системі холодного водопостачання, який підписаний головою правління, керуючою та сантехніком відповідача і власником квартири №4 в будинку № 2Б по вул. Діловій. Вказаний акт позивачем не підписаний. 
Про складання цього акта відповідач повідомив позивача відповіддю на лист від 01.11.2017 №098.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказує, що на його замовлення суб'єктом оціночної діяльності був складений Звіт № 64-1/17 від 07.12.2017, яким встановлено, що розмір майнової шкоди, завданої Товариству з обмеженою відповідальністю "Київщина-Житло" в результаті залиття групи нежитлових приміщень №190 літера А та №185 літера А, які розташовані у будинку №2Б по вул. Діловій в м. Києві, що трапилось 26.10.2017, станом на момент складання звіту становить 121.262,00 грн. Отримавши означений звіт, позивач звернувся до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Олімпійський" з вимогою від 27.12.2017 відшкодувати майнову шкоду в розмірі 126.262,00 грн.
Не отримавши відповіді на претензію та витребуваного відшкодування, позивач провів ремонт приміщень на суму 166.948,00 грн та звернувся з даним позовом до суду про стягнення з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Олімпійський" на підставі ч. 1 ст. 1166 ЦК України 171.948,00 грн майнової шкоди (166.948,00 грн витрат на ремонтно-відновлювальні роботи та 5.000,00 грн вартості проведеної оцінки), оскільки, на думку позивача, шкода ним понесена з підстав невиконання відповідачем як Виконавцем взятих на себе обов'язків щодо утримання будинку по вул. Ділова, 2Б в м. Києві, а саме неналежного технічного обслуговування внутрішньобудинкових мереж та не усунення аварійних пошкоджень.
Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з'ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому слід відрізняти обов'язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, що випливає з договору (стаття 623 Цивільного кодексу України), від позадоговірної шкоди, тобто від зобов'язання, що виникає внаслідок завдання шкоди (глава 82 Цивільного кодексу України).
Статтею 22 ЦК України передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Як вбачається зі змісту ст. 224 Господарського кодексу України, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Згідно зі ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Таким чином, для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.
Чинним законодавством України обов'язок доведення факту наявності порушення відповідача покладено на позивача, наявність та розмір понесених збитків, а також причинно-наслідковий зв'язок між правопорушенням і збитками.
При цьому встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. 
Тобто збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у певних  витратах.
Цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду на підставі ст. 1166 ЦК України настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме наявності шкоди, протиправності дій заподіювача шкоди, причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою і вини в заподіянні шкоди.
Відсутність шкоди як елемента цивільно-правової відповідальності не дає підстав і для застосування судом норми ст. 1172 ЦК України, оскільки для застосування цієї норми необхідне встановлення факту заподіяння шкоди.
Позивачем подано докази наявності збитків.
Разом з тим, позивач жодними належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами в розумінні приписів ст. ст. 76-79 ГПК України не довів наявність протиправної поведінки Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Олімпійський", його вини, та, як наслідок, не довів наявності причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками.
При цьому колегія суддів виходить з такого.
На підтвердження наявності протиправної поведінки та вини відповідача позивач вказує на невиконання відповідачем як Виконавцем взятих на себе обов'язків щодо утримання будинку по вул. Ділова, 2Б, в м. Києві, а саме неналежного технічного обслуговування внутрішньобудинкових мереж та не усунення аварійних пошкоджень.
Водночас жодним з наданих до матеріалів справи №910/9387/19 документом не встановлено причини залиття приміщень позивача по вул. Ділова, 2Б, в м. Києві та не встановлено особу, відповідальну за таке залиття та винну в ньому.
Не є такими доказами акти про залиття позивача та відповідача, які підписані в односторонньому порядку, містять суперечливі та протилежні відомості. Зокрема, в акті позивача вказано, що залиття сталось з вище розташованої квартири № 4 без зазначення причин залиття, а в акті відповідача вказано, що залиття сталось внаслідок протікання на відгалуженні труби холодного водопостачання від стояка холодної води до першої точки розподілу, що знаходиться в квартирі.
При цьому власником квартири № 4 по вул. Ділова, 2Б, в м. Києві, за твердженням сторін, є фізична особа.
Жодних інших доказів позивач до матеріалів справи не подав.
Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України сторони наділені правом надати висновок експерта, складений на їх замовлення.
Проте позивач подав звіт, складений суб'єктом оціночної діяльності, виключно щодо розміру заподіяної йому шкоди, однак не подав експертного висновку щодо встановлення того, з чиєї вини відбулось залиття, як і не заявив клопотання про призначення відповідної судової експертизи.
З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що позивач не довів наявність протиправної поведінки Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Олімпійський", його вини, та, як наслідок, не довів наявності причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками, за відсутності чого цивільно-правова відповідальність не настає.
Отже, місцевий суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову.
Колегія суддів також враховує, що згідно з договірними відносинами та законодавством України відповідач зобов'язаний здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнанням житлового будинку, однак позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів того, що позивач такого контролю не здійснював.
Також колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що відповідач не подав до суду жодних доказів, які спростовували б висновки щодо причин залиття приміщення, оскільки відповідно до ст. 74 ГПК України обов'язок доказування підстави своїх позовних вимог, а саме того, що залиття сталося з причин, залежних від відповідача, покладається саме на позивача. 
При цьому апеляційний суд не бере до уваги доводи апелянта про те, що місцевий суд не витребував доказів, які підтверджували б іншу причину залиття, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, позивач не вчиняв процесуальний дій, передбачених ч.ч. 1- 3 ст. 83 ГПК України, згідно з якими: учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
У клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено:
1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів);
2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;
3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;
4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу;
5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.
У клопотанні про витребування судом групи однотипних документів як доказів додатково зазначаються ознаки, що дозволяють ідентифікувати відповідну групу документів. 

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, колегія суддів вважає, що судове рішення місцевого суду прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для вирішення спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень, викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.
Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Беручи до уваги наведене, всі інші аргументи учасників судового процесу колегія судів з урахуванням п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України відхиляє як такі, що не стосуються предмета спору, є явно необґрунтованими та неприйнятними з огляду на законодавство та усталену судову практику.
У справі, що розглядається, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що судове рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається. 
Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275 - 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київщина-Житло" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2020  у справі №910/9387/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2020 у справі №910/9387/19 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/9387/19.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя                                                            О.О. Євсіков 

Судді                                                                                О.В. Попікова
                                                                                В.А. Корсак