ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/13029/19	Головуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М. 	
Провадження № 22-ц/817/298/20 	Суддя - доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 301030300 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі:
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Дикун С. І., Парандюк Т. С., 
за участю секретаря - Кантицька О.І. 
та позивача ОСОБА_1 , його представника - адвоката Янчишина В.Й.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/13029/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 грудня 2019 року, ухваленого суддею Братасюком В.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю “Лізингова компанія Еталон”, Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова Вадима Вячеславовича про визнання права власності та скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В:
у травні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Лізингова компанія Еталон”, Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова Вадима Вячеславовича про визнання за ним права власності на автомобіль марки FORD FIESTA номер кузова/шасі/серійний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; скасування арешту на транспортний засіб марки Ford Fiesta 1242, №кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , накладеного приватним виконавцем Корольовим Вадимом Вячеславовичем у рамках ВП №57276637 від 26 вересня 2018 року, на підставі виконавчого листа №453/661/17 від 07 серпня 2018 року, виданого Сколівським районним судом Львівської області.
В обґрунтування позовних вимог  ОСОБА_1  зазначив, що 14 травня 2016 року між ним та ТзОВ “Лізингова компанія “Еталон” (далі відповідач), в особі представника ОСОБА_2 , яка діяла на підставі Довіреності №42 від 04 січня 2016 року, укладено договір №004385 фінансового лізингу і встановлено графік сплати лізингових платежів. Згідно акту приймання передачі предмета лізингу від 12 серпня 2016 року автомобіль марки FORD FIESTA номер кузова/шасі/серійний номер  НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , перейшов йому в користування. Протягом півтора року ним сплачувалися лізингові платежі на загальну суму 392341,51грн. 
10 січня 2018 року між ТзОВ “Лізингова компанія “ЕТАЛОН” та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу №004385/01 вказаного автомобіля. 
26 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся у Регіональний сервісний центр МВС в Тернопільській області, для перереєстрації ТЗ Ford Fiesta номер кузова:  НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , з ТзОВ “ЛІЗИНГОВА КОМПАНІЯ “ЕТАЛОН” на себе, на підставі зазначеного договору купівлі-продажу №004385/01 від 10 січня 2018 року та акту приймання-передачі транспортного засобу (машини) №004385/01 від 10 січня 2018 року, але перереєстрація не відбулася тому, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів №4294 від 11.10.2018 року, щодо автомобіля Ford Fiesta ідентифікаційний номер ( НОМЕР_3 )  НОМЕР_1 , є обмеження щодо експлуатації транспортного засобу, а саме арешт, накладений приватним виконавцем Корольовим Вадимом Вячеславовичем ВП №57276637 від 26 вересня 2018 року, виконавчий лист №453/661/17 від 07.08.2018 p., виданий Сколівським районним судом Львівської області. 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 грудня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю “Лізингова компанія Еталон”, Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова Вадима Вячеславовича про визнання права власності на автомобіль марки Форд Фієста, номер кузова/шасі/серійний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , накладеного приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим Вадимом Вячеславовичем у ВП №57276637 від 26 вересня 2018 року — відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова Вадима Вячеславовича 2500 гривень понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 грудня 2019 року у справі №607/13029/19 та ухвалити нове судове рішення, яким визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) право власності на автомобіль марки FORD FIESTA, номер кузова/шасі/серійний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , та скасувати арешт на транспортний засіб марки FORD FIESTA 1242, № кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , накладений приватним виконавцем Корольовим Вадимом Вячеславовичем у рамках ВП №57276637 від 26 вересня 2018 року, на підставі виконавчого листа №453/661/17 від 07 серпня 2018 року, виданого Сколівським районним судом Львівської області, посилаючись на те, що воно прийняте із порушенням норм матеріального права.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що з моменту підписання договору купівлі-продажу №004385/01 від 10 січня 2018 року та акту приймання-передачі транспортного засобу (машини) №004385/01 від 10 січня 2018 року, договір фінансового лізингу №004385 від 14 травня 2016 року припинив свою дію, право власності на даний автомобіль перейшло до нього, тому, отримані документи по акту від відповідача ТзОВ “Лізингова компанія “Еталон” є підставою для реєстрації права власності за позивачем у відповідних органах реєстрації. Не погоджується із твердженням суду, що укладення договору купівлі-продажу ТЗ від 10 січня 2018 року у простій письмовій формі відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України не породжує будь-яких юридичних наслідків та є нікчемним. Адже, в даному випадку ані законом, ані домовленістю сторін не встановлено обов`язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу транспортного засобу. Він є добросовісним набувачем, набув право власності на автомобіль на законних підставах, відповідно до ст.328 ЦК України.
Відповідач відповідно до ст.360 ЦПК України не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу.
У судовому засіданні  ОСОБА_1 та його представник - адвокат Янчишин В.Й. апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи, викладені в ній.
Представник ТзОВ “Лізингова компанія “Еталон” та приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Корольов В.В. в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується телефонограмою від 20 травня 2020 року (а.с. 254) та оголошенням про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме від 20 травня 2020 року (а.с. 255).
У відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.
Заслухавши пояснення  ОСОБА_1 та його представника - адвоката Янчишина В.Й., ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що правові підстави для визнання права власності за ОСОБА_1 на транспортний засіб відсутні, з огляду на те, що договір фінансового лізингу №004385 від 14.05.2016 року укладений між ТзОВ “Лізингова компанія “ЕТАЛОН” та ОСОБА_1 є нікчемним, оскільки не є нотаріально посвідченим, укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу від 10.01.2018 року у простій письмовій формі також не породжує будь-яких юридичних наслідків, а відтак ОСОБА_1 не є власником спірного транспортного засобу, з якого просить зняти арешт. Крім того позивачем не надано належних та допустимих доказів, щодо порушення його прав саме Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим В.В. у ВП 57276637, а ТзОВ “Лізингова компанія “Еталон”, будучи боржником у виконавчому провадженні №57276637 постанову про арешт майна боржника від 26.09.2018 року, винесену приватним виконавцем Корольовим В.В., не оскаржило. 
Колегія суддів, з даним висновком суду першої інстанції погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи, правильно застосовано норми матеріального права.
Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що 14 травня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю “Лізингова компанія “Еталон”, в особі представника Осадчука О.І., яка діє на підставі довіреності №42 від 04 січня 2016 року (лізингодавець) та ОСОБА_1 (лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу №004385 (надалі - Договір №004385), за умовами якого лізингодавець зобов`язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (предмет лізингу, визначений у п.3.1 цього договору), а лізингоодержувач зобов`язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору. Вказаний договір нотаріально не посвідчений (а.с. 15-28).
12 серпня 2016 року на підставі договору фінансового лізингу №004385 від 14 травня 2016 року лізингодавець передав, а лізингоодержувач прийняв предмет лізингу згідно специфікації з наведеними нижче характеристиками — автомобіль Ford Fiesta, номер кузову/шасі/серійний номер  НОМЕР_1 , що підтверджується актом приймання-передачі предмета лізинга від 12 серпня 2016 року (а.с. 30).
10 січня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю “Лізингова компанія “Еталон” (як продавцем) та ОСОБА_1 (як покупцем) укладено договір купівлі-продажу №004385/01 (надалі - Договір купівлі-продажу №004385/01) спірного автомобіля. Даний договір нотаріально не посвідчений (а.с. 32-33).
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_5 , власником транспортного засобу - автомобіля Ford Fiesta, номер кузова/шасі/серійний номер  НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 є Товариство з обмеженою відповідальністю “Лізингова компанія “Еталон”.
26 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся у Регіональний сервісний центр МВС в Тернопільській області, для перереєстрації ТЗ Ford Fiesta номер кузова:  НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , з ТзОВ “ЛІЗИНГОВА КОМПАНІЯ “ЕТАЛОН” на себе, на підставі зазначеного договору купівлі-продажу №004385/01 від 10 січня 2018 року та акту приймання-передачі транспортного засобу (машини) №004385/01 від 10 січня 2018 року, але перереєстрація не відбулася тому, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів №4294 від 11.10.2018 року, щодо автомобіля Ford Fiesta ідентифікаційний номер ( НОМЕР_3 )  НОМЕР_1 , є обмеження щодо експлуатації транспортного засобу, а саме арешт, накладений приватним виконавцем Корольовим Вадимом Вячеславовичем ВП №57276637 від 26 вересня 2018 року, виконавчий лист №453/661/17 від 07.08.2018 p., виданий Сколівським районним судом Львівської області. 
З постанови про арешт майна боржника ВП № 57276637 від 26.09.2018 видно, що приватним виконавцем Корольовим В.В. з метою виконання виконавчого листа № 453/661/17 від 07.08.2018, виданого Сколівським районним судом Львівської області, накладено арешт на майно боржника Товариство з обмеженою відповідальністю “Лізингова компанія “Еталон”, зокрема на всі транспортні засоби, що належать/зареєстровані за боржником.
Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.
Згідно зі статтею 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Вказане також узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України від 15 грудня 2015 року у справі №6-2766цс15, від 19 жовтня 2016 року у справі №6-1551цс16, від 22 листопада 2017 року у справі №6-428цс17, та висновками Верховного Суду, що містяться в постанові від 24 жовтня 2018 року у справі №755/6287/16-ц.
Отже, суд вирішуючи спір між сторонами не може ґрунтувати свої висновки на умовах договору про фінансовий лізинг, який є нікчемним згідно до вимог закону.
Далі, відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст.19 ЗУ “Про автомобільний транспорт” транспортні засоби, в тому числі легкові автомобілі, підлягають державній реєстрації, яка здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Так п.6 Правил державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим Постановою КМУ від 07 вересня 1998 року №1388 передбачено, що транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в сервісних центрах МВС або через центри надання адміністративних послуг.
Згідно п.п.7, 8 зазначених Правил власники транспортних засобів — юридичні та фізичні особи або їх представники зобов`язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на території України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб — нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі — правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.
Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб`єктом господарювання, діяльність якого пов`язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача; вантажна митна декларація або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в підрозділах Державтоінспекції транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу.
В пункті 8 Порядку наведено перелік документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, якими є: договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб`єкти господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб`єктів уповноваженою особою і скріплені печаткою (за її наявності); договір комісії між власником транспортного засобу і суб`єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб`єкт господарювання, які підписані від імені суб`єкта господарювання уповноваженою особою та скріплені печаткою (за її наявності), а у разі продажу транспортних засобів суб`єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу; свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати; рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів чи особами, уповноваженими управляти таким майном; рішення власників майна, уповноважених ними органів про передачу транспортних засобів з державної в комунальну власність чи з комунальної власності в державну власність; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача; митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане органом доходів і зборів посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу; акт про проведені електронні торги або постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем.
Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в уповноважених органах МВС, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою уповноваженого органу МВС про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в уповноважених органах МВС. Переобладнання (крім переобладнання для роботи на газових паливах), відчуження, передача права користування і (або) розпорядження придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих в уповноважених органах МВС, не допускається.
Таким чином, перед відчуженням такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в уповноваженому органі МВС.
Отже, законодавчо визначено спеціальний порядок реєстрації відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід`ємно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного автомобіля у відповідних органах.
Продаж транспортного засобу передбачає: зняття з обліку транспортного засобу, відповідне оформлення договору купівлі-продажу відносно нього, реєстрацію автомобіля за новим власником та отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).
Як видно з матеріалів справи, що спірний автомобіль зареєстрований за Товариством з обмеженою відповідальністю “Лізингова компанія “Еталон”, даний транспортний засіб з обліку та реєстрації не знімався, договір купівлі-продажу автомобіля від 10 січня 2018 року нотаріально не посвідчений, а тому доводи заявника, що він набув право власності на транспортний засіб на підставі договору купівлі-продажу автомобіля від 10 січня 2018 року є безпідставними. 
Далі, згідно зі статтею 1 Закону України “Про виконавче провадження” виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) — це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною першою статті 5 ЗУ “Про виконавче провадження” визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України “Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів”.
Відповідно до статті 10 ЗУ “Про виконавче провадження” заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Статтею 18 ЗУ “Про виконавче провадження” передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна (стаття 56 ЗУ “Про виконавче провадження”).
Отже, зі змісту вказаних норм права вбачається, що накладати арешт на майно в процедурі виконавчого провадження надається право лише у випадку, коли таке майно належить на праві власності саме боржнику.
Враховуючи, що спірний автомобіль “Ford Fiesta” зареєстрований саме за відповідачем, що підтверджується даними технічного паспорта, на підставі чого він є власником вказаного транспортного засобу, а тому приватним виконавцем були вчинені дії у відповідності до вимог чинного законодавства України.
Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 грудня 2019 року — залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах них понесених.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  — залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 грудня 2019 року — залишити без змін.
Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах них понесених.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, який продовжується на строк дії карантину.

Повний текст судового рішення виготовлений 05 червня 2020 року.

Головуючий 
Судді