Єдиний унікальний номер 234/10594/17 
Номер провадження 22-ц/804/808/20        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

3 березня 2020  року                                                                                                                        м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого судді Космачевської Т.В., 
суддів: Агєєва О.В., Мірути О.А.,
за участю секретаря судового засідання Цимбала Д.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 18 грудня 2019 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Ткачової С.М. в місті Краматорську Донецької області, у справі номер 234/10594/17 за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, 

В С Т А Н О В И В:

В липні 2017 року до Краматорського міського суду Донецької області звернулось АТ «Державний ощадний банк України» з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 02.11.2012 року між АТ «Ощадбанк» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит №11, відповідно до якого позивач надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 217000,00 грн зі сплатою 18,00% річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 01.11.2022 року.
В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед АТ «Ощадбанк»,  02.11.2012 року ОСОБА_2 уклала договір поруки №11/1, відповідно до якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати солідарно з боржником за виконання в повному обсязі зобов`язань, у тому числі того, що виникне у майбутньому відповідно до умов Договору про іпотечний кредит №11 та додаткових договорів до нього. 
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань, покладених на нього договором, утворилась заборгованість в розмірі 332749,28 грн, а саме: тіло кредиту – 183738,51 грн, заборгованість за нарахованими процентами – 96541,17 грн, інфляційне збільшення заборгованості – 45995,69 грн, три проценти річних від прострочених сум заборгованості – 6473,91 грн, яку позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 18.10.2017 року позовні вимоги задоволені. 
Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 26.02.2019 року заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 18.10.2017 року скасовано.
15.05.2019 року позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитом в розмірі 473688,57 грн, яка складається з: основного боргу – 183738,51 грн, заборгованості по процентам – 162687,03 грн, інфляційного збільшення – 105336,56 грн, трьох відсотків річних від суми заборгованості – 21926,47 грн.  
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 18 грудня 2019 року позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості – задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит №11 від 02.11.2012 року в розмірі 340857,56 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 183738,51 грн, заборгованість за нарахованими процентами – 157119,05 грн. 
В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.
Із вказаним рішенням в частині спору про стягнення інфляційного збільшення та трьох відсотків річних не погодився позивач АТ «Державний ощадний банк України», подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 18 грудня 2019 року в цій частині та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог про стягнення інфляційного збільшення заборгованості в розмірі 105336,56 грн та трьох відсотків річних в розмірі 21926,47 грн.  
Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції в частині спору про стягнення інфляційного збільшення заборгованості та трьох відсотків річних прийнято внаслідок неправильного застосування норм матеріального права.
Посилаючись на правові висновки Верховного Суду, зазначає, що унаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання кредитор дістає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення. Тому право на отримання інфляційних втрат і трьох відсотків річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Вважає, що рішення суду в цій частині є безпідставним та не ґрунтується на законі.
Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов. 
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Представник позивача АТ «Ощадбанк» в судовому засіданні апеляційного суду апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.
Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень, відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» від 12 серпня 2014 року №1632-VII.  
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю нез`явившихся відповідачів.
Оскільки позивач АТ «Ощадбанк» оскаржує рішення суду першої інстанції в частині спору про стягнення інфляційного збільшення заборгованості та трьох відсотків річних, апеляційний суд переглядає рішення суду саме в цій частині.
Заслухавши суддю – доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи,   перевіривши   доводи  апеляційної  скарги,  апеляційний  суд  вважає,   що  апеляційна  скарга підлягає задоволенню з таких підстав. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу 
за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно  до  статей 13  і  81 ЦПК України  суд розглядає справи не інакше як за зверненням 
особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.  
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до договору про іпотечний кредит №11 від 02.11.2012 року позивач АТ «Ощадбанк» зобов`язався надати відповідачу ОСОБА_1 на умовах цього договору грошові кошти в сумі 217000,00 грн, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 18% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором. Кредит надано на 10 (десять) років з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 1 листопада 2022 року, на придбання нерухомого майна на вторинному ринку за договором купівлі-продажу від 2 листопада 2012 року, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 3-5).
Відповідно до договору поруки №11/1 від 2 листопада 2012 року, укладеним між позивачем АТ «Ощадбанк» та відповідачкою ОСОБА_2 , остання зобов`язується перед позивачем відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язання за кредитним договором №11 від 2 листопада 2012 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому (а.с. 6-7).
З заяви на видачу готівки №11 від 02.11.2012 року вбачається, що АТ «Ощадбанк» перераховано ОСОБА_1 суму в розмірі 217000,00 грн за договором №11 від 02.11.2012 року (а.с. 8).
З розрахунку заборгованості АТ «Ощадбанк» вбачається, що станом на 01.04.2019 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором перед АТ «Ощадбанк» становить 473688,57 грн, з яких: заборгованість основним боргом  – 183738,51 грн, заборгованість по процентам – 162687,03 грн, інфляційне збільшення – 105336,56 грн, 3% річних – 21926,47 грн (а.с. 109-110).
Відмовляючи в задоволенні позову в частині позовних вимог про стягнення інфляційного збільшення та трьох відсотків річних, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі звільненні від  сплати інфляційного збільшення та трьох відсотків річних з підстав, зазначених у ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року №1669-УП.
Такий висновок суду першої інстанції в частині спору про стягнення інфляційного збільшення та трьох відсотків річних не відповідає обставинам справи та вимогам закону. 
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Боржник,   який   прострочив   виконання   грошового   зобов`язання,    на   вимогу   кредитора 
зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).
Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.
Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.
Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані та проживають в місті Макіївці Донецької області. Місто Макіївка Донецької області відноситься до території, яка тимчасово непідконтрольна державі, та яке відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів Україні від 2 грудня 2015 року включено до переліку населених пунктів, на яких здійснювалася антитерористична операція.
Отже, судом першої інстанції правильно встановлено, що на відповідачів розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо заборони нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами.
Проте, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач не заявляв вимоги про стягнення пені або штрафу за порушення боржниками зобов`язання, тому помилково застосував дію Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» стосовно інфляційного збільшення та трьох відсотків річних, що не є штрафними санкціями відповідно до цивільного законодавства.
Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Зокрема, як наведене вище, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Застосування  індексу  інфляції  та  трьох відсотків річних,  орієнтує  на компенсаційний,  а  не 
штрафний характер, а тому не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України.
За таких обставин, у суду не було підстав вважати, що відповідачі звільнені від виконання ними зобов`язань перед АТ «Ощадбанк» щодо сплати інфляційного збільшення та трьох відсотків річних через законодавчу заборону нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами.
Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.
З огляду на наведене, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині спору про  стягнення інфляційного збільшення та трьох відсотків річних та ухваленню в цій частині нового судового рішення про задоволення вимог про стягнення інфляційного збільшення заборгованості в розмірі 105336,56 грн та трьох відсотків річних в розмірі 21926,47 грн.   
Крім того, згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому сплачений позивачем при зверненні до суду з цим позовом судовий збір у розмірі 7105,33 грн підлягає стягненню на його користь  з відповідачів в рівних частках по 3552,67 грн з кожного. 
Також, відповідно до пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.
За подання позивачем апеляційної скарги підлягав сплаті судовий збір в розмірі 2881,50 грн, апеляційна скарга задоволена повністю, тому з відповідачів на його користь підлягає стягненню судовий збір в рівних частках по 1440,75 грн з кожного.
Відтак, з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача АТ «Ощадбанк» підлягає стягненню судовий збір в загальному розмірі 9986,83 грн, по 4993,42 грн з кожного.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити. 
Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 18 грудня 2019 року в частині спору про стягнення інфляційного збільшення та трьох відсотків річних – скасувати, в частині стягнення судового збору – змінити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», ЄДРПОУ 00032129, інфляційне збільшення в розмірі 105336,56 грн (сто п`ять тисяч триста тридцять шість гривень 56 коп.) та три відсотки річних в розмірі 21926,47 грн (двадцять одна тисяча дев`ятсот двадцять шість гривень 47 коп.).
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», ЄДРПОУ 00032129,  судовий збір в загальному розмірі 9986,83 грн, по 4993,42 грн з кожного.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 4 березня 2020 року.

Суддя: