ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Головуючий суддя у першій інстанції : Боршовський Т.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2020 року	Львів	Справа № 300/1916/19 пров. № А/857/1217/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:                                         Бруновської Н.В.
суддів:                                                             Макарика В.Я., Шавеля Р.М.
за участю секретаря судового засідання:          Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби Державної митної служби України на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року у справі № 300/1916/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування картки відмови та рішення, - 

ВСТАНОВИВ :

20.09.2019р. позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби правонаступник Галицька митниця Держмитслужби Державної митної служби України про визнання протиправними і скасування рішення про коригування митної вартості № UA206000/2019/000240/2 від 20.03.2019р. та картки відмови  в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206000/2019/00240.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16.01.2019р. придбав у нерезидента транспортний засіб, легковий автомобіль марки Citroen, модель «C3», номер кузова - НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1560 см3, 2012 року випуску. Вважає, що митний орган протиправно, в порушення норм ст. 57 МК України та за наявності усіх документів, які підтверджують заявлену декларантом митну вартість транспортного засобу та обраного методу його визначення, а саме, основного - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), здійснив визначення митної вартості товару, який ввозиться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за другорядним методом (резервним). Внаслідок чого прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та рішення про коригування митної вартості. Вважає, що відповідач протиправно поставив під сумнів весь поданий перелік документів та застосував резервний метод для визначення митної вартості товару. Збільшення такої вартості з 2600 євро на 4400 євро суттєво порушує права останнього.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.12.2019р. позов задоволено. 

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що визначення відповідачем митної вартості транспортного засобу марки, який ввозиться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за резервним методом (залежно від комплектації та технічного стану транспортного засобу), лише на підставі неподання позивачем запитуваних митним органом документів, є необґрунтованим та безпідставним, оскільки не доведено обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості транспортного засобу за ціною рахунку, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено, тобто основні документи містили всі числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митній декларації.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Галицька митниця Держмитслужби Державної митної служби України подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що декларантом до митного оформлення не було подано повний перелік первинних документів, зазначених в ст. 53 МК України, підтверджуючих митну вартість даного транспортного засобу, а саме не було долучено банківського платіжного документу чи будь-якого іншого платіжного та/або бухгалтерського документу, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, висновки про вартість та якісні характеристики оцінюваного товару тощо. 

Апелянт просить суд, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.12.2019р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

ст.229 КАС України передбачено, що фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. 

19.03.2019р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , в інтересах позивача, подав до Івано-Франківської митниці ДФС електронну митну декларацію № 206010/2019/408022 від 19.03.2019р., якою задекларовано для митного оформлення товар, що ввозиться на територію України, а саме: легковий автомобіль марки Citroen, модель «C3», номер кузова - НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1560 см3, 2012 року випуску, тип двигуна - дизельний, кількість місць для сидіння, включаючи місце водія - 5 (а.с.84).

Зокрема, для підтвердження митної вартості декларант до митної декларації додав наступні документи: 

-          рахунок-фактуру (договір купівлі-продажу) від 16.01.2019р. № 170986 (а.с.38-39); 
-          декларацію про походження товару № 0380 від 18.03.2019р.; 
-          акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA20903/2019/19261 від 17.03.2019р. (а.с.81-82); 
-          свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 31.05.2012р. (а.с.78-80); 
-          паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні НОМЕР_3 від 29.10.1996р. (а.с.11); 
-          копію митної декларації країни відправлення № 19NLJТ78Z0AGULWD51 від 13.03.2019р.

Із змісту рахунок-фактуру (договір купівлі-продажу) від 16.01.2019р. № 170986 видно, що вартість транспортного засобу становить - 2600 євро, в якому зазначено, що даний транспортний засіб продано через Компанію з продажу старих автомобілів « Бунстра ». ( а.с. 39 )

Отже, декларантом для підтвердження обґрунтованості заявленої у декларації митної вартості товару подані всі необхідні документи, що передбачені в ст. 53 МК України. Тобто, вищевказані документи визначають ціну транспортного засобу - у розмірі 2600 євро. 

20.03.2019р. відповідач Галицька митниця Державної фіскальної служби прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів № UA206000/2019/000240/2 згідно якого митна вартість товару визначена за резервним методом - 4400 євро (ст.64 Митного кодексу України). ( а.с. 85 )

Зокрема, у графі 33 рішення зазначено, що митна вартість товару визначена за резервним методом (ст.64 Митного кодексу України). Перший метод не застосований у зв`язку з ненадання документів відповідно ст.53 МКУ, 2-5 методи визначення митної вартості (ст.59-63 Митного кодексу України) не застосовані, у зв`язку з відсутністю  інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари (ст.59, ст.60 Митного кодексу України), та даних на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно методів 4 і 5 (ст.62, ст.63 Митного кодексу України). Джерело інформації: Basis SuperSCHWACKE 03/2019, Проведено консультацію з декларантом, доведено інформацію про право декларанта вчиняти дії, передбачені п.5 частини другої ст. 55 та Главою 4 Митного кодексу України.

З огляду на це, митний орган прийняв картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA206000/2019/00240, відповідно до якої декларанту відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів (а.с. 14)

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до ст.49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (ч.2 ст.52 МК України).

Відповідно до ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначений у частині другій статті цієї статті.

Як визначено у ч.3  ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.

Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені  ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень  ст. 55 МК України  (ч.3 ст.  54 МК України).

При цьому, ч.6 ст. 54 МК України  визначено виключний перелік підстав, за яких митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача, що останній надав митному органу для митного оформлення імпортованого товару всі документи, передбачені ст. 53 МК України. Зокрема, подані декларантом до митного оформлення документи  (декларація митної вартості та рахунок фактура (інвойс) за назвою та змістом відповідають вимогам п.-3 ч.2 ст. 53 МК України.

Проте, митний орган не мав законних підстав для витребування додаткових документів та, як наслідок, для відмови в митному оформленні товару за заявленою митною вартістю, оскільки не довів, що подані декларантом документи були недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликали сумнів у достовірності наданої інформації.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що митний орган зобов`язаний довести обґрунтованість цього сумніву, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Вимоги ч.3-4 ст. 53  та ч.2 ст.58 МК України  зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Так, відповідач, обмежившись у спірному рішенні лише загальним висновком про те, що митна вартість товару документально не підтверджена, не зазначив при цьому, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, в чому полягає невідповідність даних або які розбіжності, наявні в поданих декларантом документах, не повідомив позивача про виявлені недоліки наданих документах для підтвердження числових значень митної вартості.

Такі дії митного органу не узгоджуються з положеннями п.2 ч. 4 ст. 54  МК України та сприяють тому, що декларант будучи необізнаним стосовно фактичних причин, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визнана, позбавляється можливості усунути такі розбіжності ( недоліки, хиби) на стадії здійснення митного контролю правильності визначення задекларованої ним митної вартості товарів.  

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

ч.2 ст.55 МК України передбачено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано,  наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених ч. 3 ст. 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визначена органом доходів і зборів; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Апеляційним судом встановлено, що всупереч положенням п. 1, п.2, п.3,  ч. 2 ст. 55 МК України в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості митний орган не навів обов`язкових відомостей щодо обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано на підставі поданих позивачем документів, не міститься інформація ( в тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних ( аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів) яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом та обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів та фактів, які вплинули на таке коригування, а також не зазначив вичерпного переліку вимог щодо надання додаткових документів, передбачених ч. 3 ст. 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів.

Тобто, оскаржуване рішення про коригування митної вартості не містить конкретизованих причин через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано. Не вказано про інформацію наявну в митного органу, яка стала підставою для сумнівів щодо правильності визначення декларантом митної вартості товару. Числове значення скоригованої митної вартості жодним чином не обґрунтовано, а фактори, які вплинули на таке коригування не описані.

Водночас, колегія суддів зазначає, що доводи митного органу з приводу спрацювання даних автоматизованої системи аналізу та управління ризиками не є правовою підставою, визначеною ч. 1 ст. 55 МК України для коригування митної вартості.

Митний орган, не довів належними та достовірними доказами що імпортований позивачем товар та товари, про якій йдеться у системі АСАУР співпадають з номенклатурою, технічними властивостями товару та умовами поставки та іншими приведеними характеристиками. Різниця між вартість товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнюється цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта та не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Доводи митного органу які наведені у апеляційній скарзі про те, що  рахунок-фактура не містить відомостей про обставини чи проведено сплату коштів за даними ТЗ, відсутність платіжного документа,  тощо колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не покладені в основу оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів.

Висновки апелянта про те, що позивач надав документи, які викликають сумнів у контролюючого органу щодо ціни вартості декларованого легкового автомобіля, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вказані обставини повинні бути покладені в основу оскарженого рішення про коригування митної вартості.

ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що жодних доказів щодо прийняття оскаржуваного рішення саме з підстав наведених у апеляційній скарзі митним органом суду надано не було.

Наслідком таких протиправних дій митного органу, є безпідставне, в порушення ст. 58 МК України, визначення відповідачем митної вартості імпортованого транспортного засобу не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням резервного методу, який застосовано  без достатніх на те підстав та з порушенням порядку черговості послідовного використання методів, визначених ст.59-63 МК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову. Оскільки митним органом не доведено наявність у нього обґрунтованого сумніву у правильності визначення декларантом митної вартості товару за першим методом. Проте, позивач підтвердив заявлену митну вартість товару необхідними документами, які за своїм змістом та назвою відповідають переліку документів, визначених ст. 53 МК України, якими доведена обставина придбання транспортного засобу за ціною 2600 євро, що спростовує доводи митного органу про занижену вартість автомобіля. Митний орган не обґрунтував належним чином розрахунок митної вартості транспортного засобу в сумі 4400 Євро. Зазначене, в свою чергу,  дає підстави вважати, що рішення про коригування митної вартості товарів № UA206000/2019/000240/2 від 20.03.2019р. та картка відмови №UA206000/2019/00240 -  є протиправними та які слід скасувати.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постановах від 27.06.2019р. у справі № 803/667/17, від 02.04.2019р. у справі № 809/784/19, від 06.03.2019р. у справі № 809/278/17, від 20.02.2018 р. у справі № 809/1884/1

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду 

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки колегії суддів.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби Державної митної служби України залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року у справі № 300/1916/19 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя                                                                                          Н.В. Бруновська

Суддя                                                                                           В.Я. Макарик

Суддя                                                                                          Р.М. Шавель

Постанова в повному обсязі складена 14.04.2020р.