Постанова
Іменем України 

17 березня 2020 року
м. Київ
справа № 363/4792/16-к
провадження № 51-8682 км 18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                           ОСОБА_1 ,
суддів                                                                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання                           ОСОБА_4 ,
прокурора                                                               ОСОБА_5 ,
засудженого                                                           ОСОБА_6 ,
цивільного відповідача                                       ОСОБА_7 , 
представника цивільного відповідача            ОСОБА_8 ,
потерпілого                                                            ОСОБА_9 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 01 червня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 07 серпня 2018 року за обвинуваченням 
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Козаровичі Вишгородського району Київської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 01 червня 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк                    3 роки.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 матеріальну та моральну шкоду в розмірі 16 304,99 грн та 50 000 грн, відповідно.
Стягнуто з ПАТ «СК Скайд» на користь ОСОБА_10 страхове відшкодування в розмірі  14 000 грн.
Згідноз вироком суду, 13 січня 2016 року о 18 годині 30 хвилин  ОСОБА_6 , керував рейсовим автобусом марки «Галаз 3209.60», д.н.з. НОМЕР_1 , та рухався по автодорозі «Київ-Овруч» з с. Демидів у напрямку с. Лютіж Вишгородського району на 34 км+800 м вказаної дороги, де в порушення п.п. «б» п.2.3 Правил дорожнього руху, маючи технічну можливість виявити биття пари задніх лівих коліс одне об одне та об інші елементи автобуса, а також розхитування задньої частини автобуса, належним чином не стежив за технічним станом керованого транспортного засобу, своєчасно не вжив заходів для його зупинки й перевірки технічного стану, забезпечення безпеки дорожнього руху, що призвело до поступового відкручування за рахунок послаблення усіх гайок кріплення й самовільного сходження на зустрічну смугу руху задніх лівих коліс з матиці під час руху автобусу, унаслідок чого стався наїзд на відокремлене від автобуса колесо автомобілем «Мітсубісі Лансер» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням потерпілого ОСОБА_9 , який рухався зустрічною смугою руху, що призвело до втрати керування та виїзду за межі дороги й зіткнення з деревом. Внаслідок зіткнення автомобіля з деревом пасажиру ОСОБА_10 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, а водію автомобіля ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 07 серпня 2018 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 змінено в частині вирішення цивільного позову потерпілого про відшкодування моральної шкоди. Ухвалено стягнути з цивільного відповідача ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 у рахунок відшкодування моральної шкоди 90 000 грн. В решті вирок залишено без змін. 
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які  їх подали
У касаційній скарзі засуджений   ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, просить вирок та ухвалу змінити та пом`якшити призначене йому покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами й звільнити від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК. На обґрунтування своїх вимог вказує на те, що при позбавленні права керувати транспортними засобами фактично буде позбавлений джерела доходу, оскільки працює водієм. Просить врахувати, що утримує рідну сестру з її малолітньою донькою. 
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 підтримав касаційну скаргу, просив вирок та ухвалу змінити, пом`якшити призначене йому покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами й звільнити від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК.
Цивільний відповідач ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , просив змінити рішення судів першої та апеляційної інстанцій. 
У судовому засіданні представник цивільного відповідача ОСОБА_8 підтримав касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , просив змінити рішення судів першої та апеляційної інстанцій. 
Потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення касаційної скарги засудженого  ОСОБА_6 та просив залишити судові рішення щодо нього без зміни.
У судовому засіданні прокурор заперечив щодо задоволення касаційної скарги та просив залишити судові рішення щодо ОСОБА_6 без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. 
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Подія злочину, доведеність винуватості   ОСОБА_6 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка діяння за ч. 2 ст. 286 КК, у касаційній скарзі не оспорюються.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами касаційної скарги засудженого  ОСОБА_6 про можливість звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК з огляду на таке. 
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. 
Відповідно до вимог ст. 65 КК при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, при визначенні виду та міри покарання, в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК, у вигляді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_6 , наслідків, що настали та відсутність обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання, у зв`язку з чим дійшов висновку про неможливість досягти мети покарання без його відбування та відповідно до неможливості застосування до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК.
Втім, колегія суддів не погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій.
Так, положеннями ст. 75 КК передбачено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, має постійне місце проживання та роботи, веде активний громадський, суспільно-корисний спосіб життя, при цьому дорожньо-транспортна пригода сталася з необережності, а порушення Правил дорожнього руху, які допустив ОСОБА_6 під час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, не є грубими. 
Враховуючи викладене та беручи до уваги конкретні обставини кримінального правопорушення, колегія суддів приходить до висновку про можливість виправлення засудженого ОСОБА_6 без відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі та застосування до нього положень ст. 75 КК, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК. 
Водночас, зважаючи на ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення та наслідків, що настали, колегія суддів погоджується з рішенням судів першої та апеляційної інстанцій про доцільність призначення засудженому ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, як заходу примусу для попередження вчинення нових злочинів у зв`язку з чим, доводи касаційної скарги в цій частині задоволені бути не можуть. 
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 необхідно задовольнити частково, внаслідок чого вирок та ухвалу щодо нього у частині призначеного покарання – змінити зі звільненням засудженого ОСОБА_6 на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147- VIII від 03 жовтня 2017 року, суд 
ухвалив: 
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 – задовольнити частково.
Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 01 червня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 07 серпня 2018 року щодо ОСОБА_6 змінити.
Застосувати до засудженого ОСОБА_6 положення ст. 75 КК, звільнивши його від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 років з випробуванням та іспитовим строком тривалістю 3 роки. Покласти на засудженого ОСОБА_6 обов’язки, передбачені п. 1, п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
У решті судові рішення залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню
не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                        ОСОБА_3