ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року	Львів	Справа № 500/152/20 пров. № А/857/2920/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                        Попка Я.С.
суддів                                                             Сеника Р.П., Хобор Р.Б.  
за участю секретаря судового засідання    Смолинця А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року, ухвалене суддею Баб`юк П.М., м. Тернопіль, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

03.01.2020 позивач – ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просить: визнати протиправним і скасувати рішення відповідача, оформлене листом №1643/03-21 від 16.12.2019 в частині не зарахування йому до страхового стажу періоди роботи в колгоспі імені Гагаріна з 01.06.1974 по 30.09.1977, з 01.08.1980 по 31.03.2000; зобов`язати відповідача призначити йому пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 07.09.2019, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 01.06.1974 по 30.09.1977, з 01.08.1980 по 31.03.2000.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №1643/03-21 від 16.12.2019 в частині незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи, в колгоспі ім. Гагаріна з 01.06.1974 по 30.09.197, з 01.08.1980 по 31.03.2000. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України Тернопільської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 07.09.2019, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 01.06.1974 по 30.09.1977 та з 01.08.1980 по 31.03.2000.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що трудова книжка позивача містить відповідні записи про його трудову діяльність в періоди з 01.06.1974 по 30.09.1977 та з 01.08.10980 по 31.03.2000 в колгоспі імені Гагаріна, що збігається із записами, які вказані у довідці сільської ради №442 від 23.07.2019, виписці №441 від 23.07.2019. Тому, достатнім є стаж позивача для призначення такого виду пенсії, за призначенням якої він звернувся до відповідача. Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем. При цьому, згідно з ст. 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків покладено на страхувальника. Відтак, відповідач безпідставно не врахував позивачу страхового стажу в спірні періоди.
Не погодившись з рішенням суду першої  інстанції, вважаючи його прийнятим з порушенням норм матеріального права, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області оскаржило його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог. 
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначає, що страховий стаж позивача становить 20 років 15 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. Періоди роботи позивача з 01.06.1974 по 30.09.1977, 01.08.1980 по 31.03.2000 в колгоспі «ім. Гагаріна» (реорганізовано у ПАП «ім. Грушевського) не можуть бути зараховані до страхового стажу, оскільки довідки від 23.07.2019 № 441, 442 та від 11.11.2019 № 755, які видані на підтвердження роботи позивача у вищезазначеному господарстві Сидівською сільською радою були оформлені на ім`я ОСОБА_1 , що містить розбіжності між паспортним даними ОСОБА_1 .
Учасники справи на виклик апеляційного суду не прибули, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч.2 ст.313 КАС України.
На підставі ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції  відповідають нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи.
Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працював: 
в періоди з 01.06.1974 по 30.09.1977 та з 01.08.10980 по 31.03.2000 в колгоспі імені Гагаріна, що підтверджується архівною довідкою Свидівської сільської ради №442 від 23.07.2019, а також записами в трудовій книжці колгоспника (виписка №441 від 23.07.2019), в якій міститься інформація про трудову діяльність в період із 1974 по 2000 роки;
в період з 03.04.2000 по 01.04.2001 на посаді водія в ПАП «Фортуна» Чортківський район, Тернопільська область;
в період з 16.12.2008 по 17.02.2017 на посаді сторожа в ТОВ «Агрополіс»;
з 03.04.2017 на посаді водія в ПАП «Фортуна» Чортківський район, Тернопільська область.
Вказане підтверджується записами в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 .
Із матеріалів справи вбачається, що 11.11.2019 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком, надавши необхідний пакет документів.
Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом №1643/03-21 від 16.12.2019 повідомило позивача, про відмову йому у призначенні пенсії за віком, з посиланням на те, що довідка Свидівської сільської ради Чортківського району Тернопільської області №442 від 23.07.2019 видана на ім`я ОСОБА_1 та така містить розбіжності між паспортними даними позивача (по батькові ОСОБА_2 ). У зв`язку із тим, відсутні підсави для зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи в колгоспі ім. Гагаріна з 01.06.1974 по 30.09.1977, з 01.08.1980 по 31.03.2000 (реорганізовано у ПАП ім. Грушевського). При цьому, розрахунок загального стажу на думку відповідача склав 20 років 15 днів (по 30.09.2019), що є меншим за необхідних 26 років. Тому, права на призначення пенсії за віком згідно з заявою №104 від 17.01.2019 у позивача нема,є у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу для призначення пенсії – 26 років.
Позивач, не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідача, звернувся із даним позовом до суду.
Правовідносини сторін регулюються  Конституцією України, Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 зі змінами та доповненнями (далі – Закон №1788),  Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003  за змінами та доповненнями (далі – Закон №1058), Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (надалі, також - Порядок № 22-1), а також іншими законами та підзаконними нормативно-правовими актами у відповідних редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них  обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту «а» статті 3 Закону №1788 право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Статтею 12 Закону №1788 визначено, що право на пенсію за віком мають чоловіки – після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років.
Згідно статті 56 Закону №1788 до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію віднесено, серед іншого: роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.
Зі змісту наведених правових положень випливає, що обов`язковою умовою набуття права на трудову пенсію є наявність стажу роботи у підприємствах та організаціях, за умови сплати останніми страхових внесків до Пенсійного фонду України.
За змістом ч.1 ст.1 Закону №1058 страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески. 
Частинами 1, 2 ст. 24 Закону №1058 встановлено, що страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку – на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.8 Закону №1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Згідно частини 1 статті 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року – не менше 26 років.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 досяг 60-річного віку 06.09.2019.
Таким чином, право на призначення пенсії за віком позивач набуває за наявності страхового стажу не менше 26 років.
Разом із тим, підставою для відмови відповідачем у призначенні пенсії позивачу стало неврахування трудового стажу в періоди роботи в колгоспі ім. Гагаріна з 01.06.1974 по 30.09.1977, з 01.08.1980 по 31.03.2000 у зв`язку із тим, що довідка Свидівської сільської ради Чортківського району Тернопільської області №442 від 23.07.2019, яка видана на ім`я ОСОБА_1 містить розбіжності із паспортними даними позивача, де зазначено ОСОБА_1 .
Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що в паспорті громадянина України значиться прізвище ім`я по батькові позивача ОСОБА_1 .
Також, встановлено, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (згідно будинкових книг реєстрації громадян) зареєстрований і проживає в селі Антонів Чортківського району Тернопільської області з ІНФОРМАЦІЯ_2 грудня 1980 року і продовжує проживати по даний час. За відомостями, які зберігаються в Свидівській сільській раді такий громадянин як ОСОБА_1 в селі Антонів Чортківського району Тернопільської області не проживав і не проживає на даний час. Згідно із книгами обліку трудового стажу і заробітку колгоспника колгосп ім. Гагаріна дійсно працював з червня 1974 року громадянин ОСОБА_1 , що відповідає прізвищу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідь на запит №28/01-14 від 06.02.2020 Свидівської сільської ради, аркуш справи 46).
Відтак, така особа як ОСОБА_1 не проживала в селі Антонів Чортківського району Тернопільської області і, відповідно, не працювала в колгоспі ім. Гагаріна (надалі реорганізованого), у зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що «по батькові» позивача у книгах обліку трудового стажу і заробітку колгоспника помилково було вказано « ОСОБА_3 » замість « ОСОБА_2 ».
Згідно довідки Свидівської сільської ради №440 від 23.07.2019 та листа Свидівської сільської ради №28/01-14 від 06.02.2020, колгосп ім. Гагаріна (надалі перейменований в 30 травня 1992 року в колгосп ім. Грушевського та 27 жовтня 1992 року реорганізований в ААГ ім. Грушевського) землі ААГ Грушевського були розпайовані і 02 лютого 2000 року на базі розпайованих земель та зданих в оренду паїв створено ПАП «Фортуна» (а.с. 11, 46).
Згідно вимог ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до вимог п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
Встановлено, що трудова книжка позивача містить відповідні записи про його трудову діяльність в періоди з 01.06.1974 по 30.09.1977 та з 01.08.10980 по 31.03.2000 в колгоспі імені Гагаріна, що збігається із записами, які вказані у довідці сільської ради №442 від 23.07.2019, виписці №441 від 23.07.2019.
Таким чином апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції , у позивача достатній стаж для призначення такого виду пенсії, за призначенням якої він звернувся до відповідача.
Разом з тим, доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем.
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до ст. 106 Закону № 1058 відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.
Таким чином, відповідач безпідставно не врахував позивачу страхового стажу в спірні періоди.
Також, апеляційний суд погоджується з позицією суду першої інстанції, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Апеляційний суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а, що підставою для призначення на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання всіх формальних вимог при заповнення трудової книжки. ПФУ не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У даному випадку, відповідачем не підтверджено належними доказами у встановленому законом порядку правомірність своїх дій за наявності передбачених законодавством умов для зарахування під час призначення пенсії за віком періодів роботи, які підтверджені трудовою книжкою.
Відтак, на момент звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у нього були наявні умови, необхідні для призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону №1058.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №1643/03-21 від 16.12.2019 в частині незарахування позивачу до страхового стажу періоду роботи, в колгоспі ім. Гагаріна з 01.06.1974 по 30.09.197, з 01.08.1980 по 31.03.2000. 
Відтак, судом першої інстанції правомірно скасовано вказане рішення та зобов`язано відповідача призначити ОСОБА_4 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 07.09.2019, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 01.06.1974 по 30.09.1977 та з 01.08.1980 по 31.03.2000.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.229, ч.3 ст.243, ст.ст. 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,- 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року у справі №500/152/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії – без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя	 	Я. С. Попко 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Повне судове рішення складено 16.06.2020.