справа № 372/4391/19                                            головуючий у суді І інстанції Кравченко М.В.
провадження № 22-ц/824/3339/2020          суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року                                                                              м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
головуючого судді -	Березовенко Р.В.,   	
суддів:	Лівінського С.В., Нежура В.А.,  	
з участю секретаря 	Мариненко Я.С.,	
 	 	 	
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - ОСОБА_2 , на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 06 грудня 2019 року про забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання недійсним правочину,-
 
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Обухівського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання недійсним правочину.
 
У грудні 2019 року  разом із позовом до Обухівського районного суду Київської області надійшла заява  ОСОБА_3 про забезпечення позову у цивільній справі шляхом накладення арешту на житловий будинок з надвірними побудовами, площею 713,1 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 1430051 ) та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ). Заява обґрунтована тим, що позивач звертається із заявою про забезпечення позову, оскільки вважає, що його права та інтереси порушені внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 щодо відчуження належного йому майна на користь близьких йому осіб (тещі) з метою уникнення виконання взятих на себе грошових зобов`язань, а при наступному відчуженні такого нерухомого майна може скластися ситуація, за якої буде ускладнено та унеможливлено виконання рішення суду або ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів. Предметом позовної заяви, з якою він звернувся є визнання недійсним правочину з підстав, що наведено нижче та додатково викладені в позовній заяві. Так, 24.05.2011 р. ОСОБА_4 на підставі договору купівлі - продажу № 2235, зареєстрованого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Магомедовою М.Г., вчинено правочин з відчуження в адресу ОСОБА_1 (тещі ОСОБА_4 ) житлового будинку з надвірними побудовами, площею 713,1 кв.м загальною вартістю 2 381 545,00 грн, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна: 1430051). Він вважає, що даний правочин укладено з метою уникнення можливості стягнення численних заборгованостей перед банками та фізичними особами, в тому числі і перед ним. Так, Голосіївським районним судом міста Києва 04 грудня 2019 року було задоволено його позов про стягнення зазначеної вище суми боргу зі ОСОБА_4 (справа № 752/26562/18). Тому, позивач вважає, що перереєстрація ОСОБА_4 належного йому майна на ОСОБА_1 , на підставі оскаржуваного правочину, носить виключно формальний характер та направлена на приховування ОСОБА_4 належного йому майна, яким він фактично володіє та користується до цього часу. Позивачу відомо, що ОСОБА_4 вживає заходи щодо наступного продажу житлового будинку з надвірними побудовами, площею 713,1 кв.м загальною вартістю 2 381 545,00 грн, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що може унеможливити та/або ускладнити виконання рішення суду або ефективного захисту інтересів позивача.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 06 грудня 2019 рокузаяву задоволено. Накладнено арешт на об`єкт нерухомості - житловий будинок з надвірними побудовами, площею 713,1 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна: 1430051 ) та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ). Заборонено ОСОБА_1 , Міністерству юстиції України, його структурним підрозділам, а також будь-яким суб`єктам та органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які реєстраційні дії, здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав на нерухоме майно, заборонити вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів щодо об`єкту нерухомості - житловий будинок з надвірними побудовами, площею 713,1 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна: 1430051 ) та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
Не погоджуючись з ухвалою, відповідач, ОСОБА_1 , через представника - ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, просила скасувати ухвалу та постановити нову, якою у задоволенні заяви відмовити.
При цьому, апелянт посилається на те, що позивач не надав жодних належних і допустимих доказів реального ризику утруднення виконання рішення. Вважає, що судом першої інстанції порушено  норми процесуального права, оскільки на момент  винесення оскаржуваної ухвали заява позивача про забезпечення позову  вже була розглянута  тим же суддею того ж суду і в її задоволенні було відмовлено. Крім того, судом не досліджено питання застосування зустрічного забезпечення.
 
В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, проте відзиву до суду не подано. 
 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
 
Задовольняючи заяву  ОСОБА_3 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником доведено необхідність вжиття заходів забезпечення позову, оскільки не вжиття таких заходів забезпечення позову в подальшому може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду, або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Суд вважав, що вказані заходи забезпечення позову, які просить застосувати заявник є співмірними з позовними вимогами. 
 
Згідно ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
 
Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся чи має намір звернутися до суду.
 
Відповідно до п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.
 
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 
 
Таким чином, постановляючи ухвалу з цього приводу, суд першої інстанції, на переконання апеляційного суду, повністю дотримався вимог ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України та положень постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову".
 
При цьому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, врахувавши можливість реальної загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, відповідності виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, правильно прийшов до висновку про обґрунтованість заявленого клопотання, оскільки між сторонами дійсно існує спір, який перебуває на розгляді у суді, а майно, щодо якого було встановлено заборону на вчинення певних дій, є предметом цього спору.
 
Частиною 1  ст. 81 ЦПК України  передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта про те, що скріншот є недостовірним доказом, а оголошення  на відповідному веб-сайті може бути  розміщено будь-якою особою анонімно, оскільки вказане є припущенням та не підтверджується відповідними доказами. Також, апелянтом не надано належних та допустимих доказів придбання спірного будинку за відплатним договором  купівлі-продажу 24.05.2011 року. 
 
Доводи апелянта про порушення норм процесуального права та повторний розгляд заяви є безпідставним, оскільки попереднє судове рішення прийнято за інших обставин, а однією із підстав для відмови у задоволенні заяви було відсутність документів, які б підтверджували посилання заявника.
 
Крім того, колегія суддів розцінює критично доводи апелянта в частині зустрічного забезпечення, оскільки зустрічне забезпечення є правом, а не обов`язком суду. Відповідачем не наведено обов`язкових підстав для  його застосування.
 
Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального права при її постановленні, зокрема, ст.ст.  149-153 ЦПК України, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і спростовуються наявними у справі доказами.
 
Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.
 
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 06 грудня 2019 рокузалишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
 
Головуючий:                                                                                      Р.В. Березовенко

Судді:                                                                                                   С.В. Лівінський

   В.А. Нежура