СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2020 р.                                                                    Справа № 922/3628/19  
Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Попков Д.О., суддя  Стойка О.В. 
секретар судового засідання Євтушенко Є.В.
за участю представників сторін:
від позивача – Баранов Т.О. (адвокат), за довіреністю, ордером та свідоцтвом;
від відповідача-1 – Лопатін В.С. (голова правління), Пацурковська О.М. (адвокат), за ордером та свідоцтвом;
від відповідача-2 – не з`явився; 
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ектів Оперейшнс», м. Харків вх. № 902 Х/З на рішення господарського суду Харківської області від 19.02.2020 р. у справі № 922/3628/19 (суддя Чистякова І.О., повний текст складено та підписано 28.02.2020 р.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ектів Оперейшнс», м. Харків
до 
1. Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Черемушки-2017», м. Харків
2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Макснет», м. Харків
про визнання недійсним договору сервітуту та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

08.11.2019 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Ектів Оперейшнс» (далі – ТОВ «Ектів Оперейшнс», позивач) звернулося до господарського суду Харківської області із позовною заявою до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Черемушки-2017» (далі – ОСББ «Черемушки-2017», відповідач-1) та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Макснет" (далі – ТОВ «Макснет», відповідач-2), в якій позивач просить:
- визнати недійсним договір сервітуту № 270 (на право користуватися чужим майном) від 07.02.2018, який укладений між ОСББ «Черемушки-2017» та ТОВ «Макснет»;
- зобов`язати ТОВ «Макснет» демонтувати (прибрати) розміщені у будинку, розташованому за адресою: м. Харків, пр-т Перемоги, 65-Г, корпус 1, телекомунікаційні мережі (комплекс технічних засобів телекомунікацій та споруд, призначених для маршрутизації, комутації, передавання та/або приймання знаків, сигналів, письмового тексту, зображень та звуків або повідомлень будь-якого роду по радіо -, проводових, оптичних чи інших електромагнітних системах між кінцевим обладнанням), технічні засоби телекомунікацій (обладнання, станційні та лінійні споруди, призначені для утворення телекомунікаційних мереж), телемережі (телекомунікаційні мережі загального користування, що призначаються для передавання програм радіо - та телебачення, а також інших телекомунікаційних і мультимедійних послуг і можуть інтегруватися з іншими телекомунікаційними мережами загального користування) та інше обладнання, яке розміщено та встановлено на підставі договору сервітуту № 270 (на право користуватися чужим майном) від 07.02.2018. 
Позовна заява мотивована тим, що позивач є співвласником рухомого та нерухомого майна будинку, яке оскаржуваним правочином було передано у користування поза волею власників, оскільки вирішення питань щодо спільного майна багатоквартирного будинку є виключною компетенцією членів ОСББ; передача спільного майна будинку без прийняття відповідного рішення на загальних зборах є порушенням певної процедури, а подальше виконання договору сервітуту порушує вимоги законодавства України.
14.01.2020 р. позивачем подано до суду першої інстанції заяву про уточнення позовних вимог, в якій позивач користуючись правами, наданими йому ст. 46 ГПК України, просить викласти свою позовну вимогу в такій редакції: 
"Зобов`язати ТОВ «Макснет» демонтувати (прибрати) розміщені у будинку, розташованому за адресою: м. Харків, пр-т Перемоги, 65-Г, корпус 1, телекомунікаційні мережі (комплекс технічних засобів телекомунікацій та споруд, призначених для маршрутизації, комутації, передавання та/або приймання знаків, сигналів, письмового тексту, зображень та звуків або повідомлень будь-якого роду по радіо -, проводових, оптичних чи інших електромагнітних системах між кінцевим обладнанням), технічні засоби телекомунікацій (обладнання, станційні та лінійні споруди, призначені для утворення телекомунікаційних мереж), телемережі (телекомунікаційні мережі загального користування, що призначаються для передавання програм радіо - та телебачення, а також інших телекомунікаційних і мультимедійних послуг і можуть інтегруватися з іншими телекомунікаційними мережами загального користування) та інше обладнання, яке розміщено та встановлено без достатніх для цього правових підстав та не у відповідності до діючого законодавства України".
Ухвалою господарського суду Харківської області від 15 січня 2020 року прийнято до розгляду цю заяву про уточнення позовних вимог та розглянуто справу з її урахуванням.
Рішенням господарського суду Харківської області від 19.02.2020 р. у задоволенні позову відмовлено повністю.
Рішення суду мотивоване, зокрема, з тих підстав, що оспорюваний договір було розірвано в день його укладення, він не виконувався сторонами договору, тому суд дійшов висновку, що позивачем не доведено порушення його права або охоронюваного законом інтересу цим договором.
Додатковим рішенням господарського суду Харківської області від 02.03.2020 р. з позивача на користь відповідача-1 стягнуто судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 13  000,00 грн.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ «Ектів Оперейшнс» звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права.
Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 р. у справі № 905/1227/17 скаржник вважає безпідставним твердження місцевого господарського суду щодо неможливості визнати договір недійсним у випадку його невиконання та розірвання.
За доводами апеляційної скарги, у позовній заяві та у відповіді на відзив позивач зазначив про права та інтереси, які порушені договором сервітуту й протиправними діями відповідачів, і обґрунтував у чому полягає неможливість використання спільного майна та належного його утримання, тому висновок місцевого господарського суду про недоведення позивачем порушення його прав та/або інтересів є хибним.
На думку скаржника суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права, оскільки спочатку у рішенні зазначено про неможливість визнати договір недійсним у зв`язку з його фактичним невиконанням, а далі – про можливість подання позову співвласниками, які не згодні із спірним правочином з приводу розпорядження спільним майном, про визнання цього договору недійсним.
Позивач стверджує, що відповідачами визнано встановлення обладнання, проте послуги надаються провайдером не на підставі договору сервітуту № 270 від 07.02.2018 р., а на підставі інших договорів, тому позивачем на стадії підготовчого провадження змінено другу позовну вимогу так, щоб вона не була похідною від першої позовної вимоги та не містила посилань на згаданий договір.
Крім того, в апеляційній скарзі ТОВ «Ектів Оперейшнс» заявлено клопотання про витребування ряду доказів, перелік яких зазначено в ухвалі Східного апеляційного господарського суду від 15.04.2020 р. При цьому, згідно з апеляційною скаргою неможливість подання цього клопотання раніше обумовлена намаганням відповідачів уникнути відповідальності шляхом укладання додаткової угоди про розірвання договору сервітуту; «з причин, що не залежали від позивача вказані докази не витребовувалися, що обумовлено зміною предмета позову та «виникненням» додаткової угоди про розірвання договору сервітуту, про яку ніхто раніше не знав».
При розгляді даного клопотання судом апеляційної інстанції встановлено наступне.
В позовній заяві ТОВ "Ектів Оперейшнс" на підставі ст. 81 ГПК України заявлено клопотання про витребування доказів (ті ж самі докази позивач просить витребувати у відповідачів й на стадії апеляційного провадження), яке ухвалою суду першої інстанції від 20.11.2019 р. залишено без задоволення, оскільки всупереч вимогам п. 2 ч. 2 ст. 81 ГПК України позивачем не зазначено які саме обставини можуть підтвердити ці докази або які аргументи вони можуть спростувати.
Як зазначено вище, 14.01.2020 р. позивачем змінено предмет другої позовної вимоги шляхом звернення до суду із заявою про уточнення позовних вимог, яка ухвалою господарського суду Харківської області від 15.01.2020 р. прийнята до розгляду, проте позивач повторно заявив клопотання про витребування доказів не одночасно зі зміною предмета позову, а лише 28.01.2020 р. та додатково просив провести огляд обладнання за його місцезнаходженням.
Згідно з ухвалою суду першої інстанції від 11.02.2020 р., на думку позивача у зв`язку зі зміною ним предмета позову змінилися й обставини, що підлягають доказуванню, проте дане клопотання відхилено судом з огляду на пропуск позивачем процесуального строку, а відповідного клопотання на його поновлення ним не заявлено. До того ж, місцевим господарським судом зазначено, що позивачем не доведено поважність причин неможливості заявлення такого клопотання одночасно  з поданням заяви про зміну предмета позову.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач-1 наголошує, що заявляючи клопотання про витребування доказів, вбачається спроба позивача за допомогою суду зібрати докази для іншої судової справи.
Відповідач-2 у своєму відзиві на апеляційну скаргу вважає, що клопотання позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав:
- позивач не вказав поважні причини несвоєчасного подання клопотання разом з поданням позовної заяви відповідно до ст. 80 ГПК України;
- позивач не вказав жодної правової підстави витребування доказів, немає обґрунтування необхідності надання документів, а в самому клопотанні викладено лише припущення та його суб`єктивну думку;
- позивач не зазначив які саме документи (договори, рішення, дозвільні документи) необхідно витребувати у відповідачів, зокрема вихідних та ідентифікаційних даних цих документів всупереч ч. 3 ст. 81 ГПК України.
Тобто, на стадії апеляційного провадження відповідачі заперечують проти задоволення цього клопотання позивача.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що у листопаді 2019 року ТОВ "Ектів Оперейшнс" звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до ОСББ "Черемушки-2017" (справа № 922/3812/19), в якій заявлено наступні позовні вимоги:
- визнати неправомірною бездіяльність та дії правління ОСББ "Черемушки-2017" щодо ненадання ТОВ "Ектів Оперейшнс" запитуваної інформації, фактичної можливості ознайомитись із необхідними документами та за рахунок позивача робити з них копії;
- зобов`язати ОСББ "Черемушки-2017" (в особі Правління ОСББ "Черемушки-2017" / Голови правління ОСББ "Черемушки-2017") письмово надати ТОВ "Ектів Оперейшнс" інформацію про: технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку за адресою: пр-т Перемоги, 65-Г, корпус 1, м. Харків, умови його утримання та експлуатації, витрати на утримання спільного майна багатоквартирного будинку та надходження, отримані від його використання, документально підтвердивши таку інформацію за період з червня 2017 року по листопад 2019 року; суб`єктів права власності на всі квартири та нежитлові приміщення у багатоквартирному будинку за адресою: пр-т Перемоги, 65-Г, корпус 1, м. Харків, і площу таких квартир та приміщень за період з червня 2017 року по листопад 2019 року; рішення (протоколи) зборів (у тому числі установчих) співвласників багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: м. Харків, пр-т Перемоги, 65-Г, корпус 1, із зазначенням дат та номерів рішень, протоколів та інших документів ОСББ "Черемушки-2017" (у вигляді переліку за період з червня 2017 року по листопад 2019 року);
- зобов`язати ОСББ "Черемушки-2017" (в особі Правління ОСББ "Черемушки-2017" / Голови правління ОСББ "Черемушки-2017") надати ТОВ "Ектів Оперейшнс" для ознайомлення: оригінали рішень (протоколів) зборів (у тому числі установчих) співвласників багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: м. Харків, пр-т Перемоги, 65-Г, корпус 1, за період з червня 2017 року по листопад 2019 року та відповідні листки опитування за період з червня 2017 року по листопад 2019 року; Статут ОСББ "Черемушки-2017" в останній редакції, зареєстрованій у встановленому законодавством порядку; затверджені на загальних зборах Об`єднання кошториси доходів та витрат Об`єднання за період з червня 2017 року по листопад 2019 року; річні звіти Об`єднання за період з червня 2017 року по листопад 2019 року; прибуткові та видаткові касові ордери Об`єднання за період з червня 2017 року по листопад 2019 року у відповідності до вимог діючого законодавства України та національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку; банківські виписки Об`єднання за період з червня 2017 року по листопад 2019 року у відповідності до вимог діючого законодавства України; первинні бухгалтерські документи, які складені в результаті оформлення операцій по придбанню Об`єднанням товарно-матеріальних цінностей або отримання послуг (товарні чеки, накладні, касові чеки, квитанції, інші документи) за період з червня 2017 року по листопад 2019 року у відповідності до вимог діючого законодавства України та національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку; акти приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів (форма 03-1) за період з червня 2017 року по листопад 2019 року у відповідності до вимог діючого законодавства України; документи щодо затвердження штатного розкладу Об`єднання за період з червня 2017 року по листопад 2019 року у відповідності до вимог діючого законодавства України; первинні бухгалтерські документи, які складені в результаті оформлення операцій по нарахуванню заробітної плати (форма П-7 "Розрахунково-платіжна відомість (зведена)" за період з червня 2017 року по листопад 2019 року у відповідності до вимог діючого законодавства України та національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку); договори, укладені між Об`єднанням за період з червня 2017 року по листопад 2019 року, правлінням Об`єднання та фізичними або юридичними особами, відповідно до яких останніми надаються будь-які послуги для Об`єднання, правління Об`єднання за період з червня 2017 року по листопад 2019 року; договори оренди, сервітуту (іншого користування), укладені між Об`єднанням, правлінням Об`єднання та фізичними або юридичними особами за період з червня 2017 року по листопад 2019 року; первинні бухгалтерські документи, які складені в результаті оформлення операцій по нарахуванню внесків членам Об`єднання (відомості про нарахування внесків членам Об`єднання, інші документи) за період з червня 2017 року по листопад 2019 року у відповідності до вимог діючого законодавства України; звіти про нараховані доходи та здійснені витрати Об`єднання, правлінням Об`єднання за період з червня 2017 року по листопад 2019 року у відповідності до вимог діючого законодавства України; відомості про суми заборгованості співвласників перед Об`єднанням або Об`єднання перед співвласниками (передплати) за послуги з комплексного обслуговування за період з червня 2017 року по листопад 2019 року; рішення правління Об`єднання та ревізійної комісії Об`єднання за період з червня 2017 року по листопад 2019 року у відповідності до вимог діючого законодавства України із можливістю за рахунок ТОВ "Ектів Оперейшнс" зробити копії зазначених документів.
Таким чином, документи, які позивач просить витребувати в межах справи № 922/3628/19, входять до предмета позовних вимог у справі № 922/3812/19.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.04.2020 р. скаржника зобов`язано надати докази неможливості звернення до суду першої інстанції з клопотанням про витребування доказів одночасно із заявою про уточнення позовних вимог, а також докази наявності спірних документів, договору, розташування комунікацій, споживання послуг, проте дана ухвала залишилася позивачем невиконаною.
Враховуючи вимоги ст. 269 ГПК України та недоведеність позивачем винятковості випадку у розумінні частини третьої цієї статті відносно згаданих доказів, у задоволенні клопотання ТОВ "Ектів Оперейшнс" про витребування доказів слід відмовити.
У визначений ухвалою суду від 15.04.2020 р. строк (враховуючи дати її отримання відповідачами), від відповідача-1 та від відповідача-2 надійшли відзиви на апеляційну скаргу позивача.
04.05.2020 р. від відповідача-1 через канцелярію суду надійшла заява про подання доказів про розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, які ним понесені в межах цього апеляційного провадження.
12.05.2020 р. від відповідача-1 надійшла аналогічна заява, до якої долучено ті ж самі докази, що і до попередньої за виключенням акту про обсяг та вартість наданих адвокатом послуг і детального опису робіт, які відрізняються від попередніх більш пізньою датою складання (не 04.05.2020 р., а 12.05.2020 р.).
02.06.2020 р. від відповідача-1 Східним апеляційним господарським судом отримані додаткові пояснення по суті спору.
10.06.2020 р. до початку судового засідання від відповідача-2 надійшло клопотання про перенесення (відкладення) розгляду справи на будь-який інший день після завершення карантину.
Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
Згідно з ч. ч. 11-12 ст. 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
За приписами ч. 1 ст. 216 ГПК України, суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 202 ГПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:
1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;
2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;
3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;
4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.
Відповідно до п. 4 розділу Х ГПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.
Ухвалами Східного апеляційного господарського суду від 15.04.2020 р. та від 12.05.2020 р. явка представників учасників справи не визнавалася обов`язковою.
До того ж, з огляду на встановлений ч. 1 ст. 273 ГПК України 60-денний строк розгляду апеляційної скарги на рішення суду, останній день якого припадає на 15.06.2020 р. (у розумінні вимог ч. 4 ст. 116 ГПК України), а законодавцем не передбачено продовження цього строку у зв`язку із введенням постановою КМУ № 211 від 11.03.2020 р. (з подальшими змінами) та постановою КМУ № 392 від 20.05.2020 р. карантину до 22.06.2020 р., тому відкладення розгляду справи в межах зазначеного строку не призведе до ефективного захисту процесуальних прав відповідача-2.
Отже, клопотання відповідача-2 про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.
Представник позивача у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі.
Представники відповідача-1 у судовому засіданні проти апеляційної заперечили за доводами, викладеними у відзиві у неї, з урахуванням згаданих пояснень.
Представник відповідача-2 у судове засідання не з`явився.
Частинами 1-2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Дослідивши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Ектів Оперейшнс" з 14.06.2018 є власником нежитлового приміщення підвалу № 7-:-8, 11, що знаходиться у багатоквартирному будинку, розташованому за адресою: м. Харків, пр-т Перемоги, 65-Г, корпус 1, на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 14.06.2018, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А. за № 2766, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованої станом на 13.11.2019 за № 188788555. 
29.06.2017 власниками квартир та нежитлових приміщень (далі - співвласники) багатоквартирного будинку 65-Г, корпус 1, що розташований за місцезнаходженням: м. Харків, пр-т Перемоги, 65-Г, корпус 1 створено ОСББ "Черемушки-2017", яке за відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстровано 29.06.2017.
ОСББ "Черемушки-2017" діє на підставі статуту, затвердженого протоколом установчих зборів № 1 від 21.06.2017 (далі - Статут).
Відповідно до п.1 розділу ІІ Статуту, метою створення об`єднання є  забезпечення і захист прав співвласників та дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим Статутом.
Аналогічні положення містяться в частині першій статті 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", відповідно до якої об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. 
Відповідно до п.2 розділу ІІІ Статуту, вищим органом управління об`єднання є загальні збори.
Згідно з п.3 розділу ІІІ Статуту, до виключної компетенції загальних зборів належать, зокрема питання про використання спільного майна, а також попереднє (до їх укладення) погодження умов договорів, предметом яких є спільне майно співвласників чи їх частина.
Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", об`єкти, що належать до спільного майна багатоквартирного будинку, можуть за рішенням загальних зборів об`єднання передаватися в користування, у тому числі на умовах оренди, фізичним та юридичним особам за умови, що не будуть погіршені умови експлуатації багатоквартирного будинку.
Виконавчим органом об`єднання є правління, яке обирається і підзвітне загальним зборам. Правління здійснює керівництво поточною діяльністю об`єднання та має право приймати рішення з питань діяльності об`єднання, визначених цим Статутом. (п.12 розділу ІІІ Статуту). 
Відповідно до п.16 розділу ІІІ Статуту, правління зі свого складу обирає голову правління та його заступника. На виконання своїх повноважень голова правління, зокрема забезпечує  виконання рішень загальних зборів та рішень правління.
За відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також протоколу № 3 засідання правління ОСББ "Черемушки-2017" за адресою: м. Харків, пр-т Перемоги, 65-Г, корпус 1 від 21.09.2017 ОСОБА_1 обрано головою правління ОСББ "Черемушки-2017".
Головою Правління ОСББ “Черемушки-2017” ОСОБА_1 від імені Об`єднання та на підставі Статуту 07.02.2018 укладено договір сервітуту № 270 (на право користуватися чужим майном) із ТОВ “Макснет” в особі директора Стругачової Алли Станіславівни.
Згідно з розділом 1 договору сервітуту, керуючись положеннями статті 401 Цивільного кодексу України, сторони домовилися, що предметом цього договору є надання права користування нежитловими приміщеннями житлових будинків з джерелом електроживлення (сходові клітини, технічні приміщення та інші), для розміщення та технічного обслуговування телекомунікаційної мережі що забезпечуватимуть мешканцям будинку можливість отримання телекомунікаційних послуг.
Умовами п.2.1 договору сервітуту сторонами погоджено, що ОСББ «Черемушки-2017» надає ТОВ «Макснет» право на розміщення телекомунікаційної мережі в будинках, які знаходяться на балансі відповідача-1 і джерело електроживлення в межах, визначених у додатку № 1 до цього договору, для розміщення та технічного обслуговування телекомунікаційної мережі та (або) встановлення телекомунікаційних засобів з метою забезпечення надання телекомунікаційних послуг мешканцям будинку, а відповідач-2 здійснює оплату за надане відповідачем-1 право на умовах, що визначені цим договором.
Крім того, у п.2.3. договору сервітуту сторони зазначили, що схема розташування та умови підключення телекомунікаційної мережі та технічних засобів телекомунікацій відображено у додатку № 2 до цього договору.
Проте, позивачем не надано до матеріалів справи додатків № 1 та № 2 до договору сервітуту.
За поясненнями відповідачів, ці додатки не ними не укладалися, оскільки в цей же день 07.02.2018 відповідачами укладено додаткову угоду № 1 до договору сервітуту № 270 від 07.02.2018 про його розірвання.
Позивач зазначає, що згідно з договором сервітуту №270 (на право користуватися чужим майном) від 07.02.2018 ОСББ “Черемушки-2017” надало ТОВ “Макснет” право користуватися нежитловими приміщеннями житлового будинку з джерелом електроживлення (сходові клітини, технічні приміщення, тощо) для розміщення та технічного обслуговування телекомунікаційної мережі (комплекс технічних засобів телекомунікацій та споруд, призначених для маршрутизації, комутації, передавання та/або приймання знаків, сигналів, письмового тексту, зображень та звуків або повідомлень будь-якого роду по радіо-, проводових, оптичних чи інших електромагнітних системах між кінцевим обладнанням), технічних засобів телекомунікацій (обладнання, станційні та лінійні споруди, призначені для утворення телекомунікаційних мереж) та телемереж (телекомунікаційні мережі загального користування, що призначаються для передавання програм радіо- та телебачення, а також інших телекомунікаційних і мультимедійних послуг і можуть інтегруватися з іншими телекомунікаційними мережами загального користування) у тому числі шляхом надання доступу відповідачу-2 до стояків слабих струмів, підвалів, та технічних поверхів будинку.
Проте, рішення щодо передачі спільного майна багатоквартирного будинку у користування ТОВ “Макснет” загальними зборами членів Об`єднання не приймалося, а саме питання щодо встановлення сервітутів чи передачі майна на розгляд загальних зборів взагалі не виносилося.
Таким чином, на думку позивача, договір сервітуту № 270 від 07.02.2018, який укладений між ОСББ “Черемушки-2017” та ТОВ "Макснет" укладено не уповноваженою на те особою та без попереднього погодження такого питання (рішення) на загальних зборах ОСББ “Черемушки-2017”, що є порушенням вимог Статуту Об`єднання, Закону України “Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку”, Закону України “Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку” тощо.
Зазначені обставини на думку позивача свідчать про те, що голова Правління ОСББ “Черемушки-2017” не мав права одноособово розпоряджатися спільною сумісною власністю мешканців будинку, а отже і не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності на підписання договору, що згідно зі ст.ст. 203, 215 ЦК України є підставою для визнання цього правочину недійсним, у зв`язку із тим, що договір підписаний із перевищенням повноважень.
Позивач також, зазначає, що оспорюваний договір порушує його права як співвласника багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: м. Харків, пр-т Перемоги, 65-Г, корпус 1, а також інших співвласників будинку, зокрема щодо можливості використання спільного майна та належного його утримання. Крім того, позивач стверджує, що розміщення відповідачем-2 у нежитлових приміщеннях будинку обладнання та технічне обслуговування телекомунікаційної мережі, технічних засобів телекомунікацій та телемереж здійснено із порушенням багатьох норм та правил, що у свою чергу може спричинити виникнення пожежі.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Частиною 1 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.
Частинами 1 - 3, 5 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно з ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
За змістом ч. 2 ст. 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Відповідно до ст. 385 ЦК України, власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту. Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону.
Згідно зі ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).
Відповідно до ст. 406 ЦК України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до абзаців 3, 4 пункту 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п`ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057-1 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 7-1 Закону України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності", частини третьої статті 67 Закону України "Про запобігання корупції" тощо.
Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Крім того, пунктом 2.10 цієї постанови Пленуму ВГСУ роз`яснено, якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов`язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК України. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин. Якщо ж правочин вчинено щодо майна, належного кільком особам на праві спільної сумісної власності, то інші співвласники до участі у справі не залучаються, оскільки правочин з приводу розпорядження спільним майном вважається вчиненим за їх згодою, а за відсутності такої згоди вони відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України можуть подати позов про визнання відповідного правочину недійсним.
Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, передумовою укладання договору сервітуту є попереднє погодження його умов, що відноситься до виключної компетенції загальних зборів ОСББ.
За відсутності такого попереднього погодження загальними зборами об`єднання, слід дійти висновку, що договір сервітуту укладений відповідачами з порушенням вимог п. 3 розділу ІІІ Статуту відповідача-1 та ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про ОСББ».
При цьому, в преамбулі договору сервітуту № 270 від 07.02.2018 р. міститься посилання на те, що голова правління ОСББ «Черемушки-2017» Лопатін В.С. діє на підставі Статуту, тому відповідач-2, проявивши розумну обачність, не міг не знати про обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи в даному випадку та про необхідність вирішення питання щодо передачі спільного майна у його користування на загальних зборах членів об`єднання.
Проте, додатковою угодою договір був розірваний відповідачами в день його укладення та не виконувався ними, тобто не спричинив настання жодних наслідків, тому незважаючи на неправомірність укладання договору сервітуту головою правління ОСББ «Черемушки-2017» з директором ТОВ «Макснет», саме відсутність юридичних наслідків обумовлює відсутність порушення права чи законного інтересу позивача. 
В матеріалах справи відсутні докази виконання умов договору сервітуту № 270 від 07.02.2018 р. (встановлення обладнання тощо), а доводи апеляційної скарги про те, що відповідачами визнано факт встановлення обладнання, проте послуги надаються провайдером не на підставі договору сервітуту № 270 від 07.02.2018 р., а на підставі інших договорів не доведені належними та допустимими доказами. У відзиві на апеляційну скаргу відповідач-1 наголошує на тому, що жодного обладнання ТОВ «Макснет» на підставі цього договору в багатоквартирному будинку не встановлювалося, чого позивачем не спростовано в апеляційному провадженні.
Також не приймаються до уваги посилання скаржника на постанову Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 р. у справі № 905/1227/17, оскільки правовідносини у цій справі та у справі № 922/3628/19 не є тотожними.
Так, судами у справі № 905/1227/17 досліджувалися обставини, пов`язані з реальним виконанням договору: використанням нежитлових приміщень стороною договору протягом тривалого часу та повернення з оренди нежитлових приміщень, натомість у справі № 922/3628/19 договір відповідачами не виконувався.
В оскаржуваному рішенні місцевим господарським судом слушно наголошено, що позивачем не обґрунтовано в чому полягає неможливість використання ним спільного майна та належного його утримання.
Посилання позивача на порушення відповідачами прав інших співвласників спільного майна шляхом укладення договору сервітуту відхилено судом першої інстанції на законних підставах, оскільки у випадку незгоди цих співвласників з договором вони відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України можуть подати позов про визнання відповідного правочину недійсним.
З огляду на те, що договір сервітуту розірваний відповідачами в день його укладання, не виконувався сторонами й не спричинив жодних наслідків, у зв`язку з чим відсутнє порушення прав й законних інтересів позивача внаслідок його укладання, тому місцевий господарський суд правомірно відмовив у задоволенні позовної вимоги про визнання договору сервітуту недійсним.
Щодо другої позовної вимоги враховується наступне.
В апеляційній скарзі позивач стверджує, що ним на стадії підготовчого провадження змінено другу позовну вимогу так, щоб вона не була похідною від першої позовної вимоги та не містила посилань на договір сервітуту, оскільки відповідачем-2 встановлено обладнання на об`єктах спільної власності членів Об`єднання та надаються телекомунікаційні послуги на підставі інших договорів, проте у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 12.05.2020 представник позивача підтвердив, що друга вимога безпосередньо пов`язана з першою та є похідною від першої вимоги, оскільки у заяві про уточнення позовних вимог не були змінені підстави, на яких така вимога заявлена ТОВ «Ектів Оперейшнс».
Враховуючи приписи ст. 216 ЦК України, відсутність доказів на підтвердження виконання договору сервітуту, зокрема, встановлення обладнання відповідачем-2 у багатоквартирному будинку та відмову у задоволенні вимоги про визнання договору сервітуту недійсним, у задоволенні другої позовної вимоги (в редакції згаданої заяви позивача від 14.01.2020 р.) слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю.
Судова колегія зауважує, що стверджуючи про самостійність позовної вимоги про зобов`язання відповідача-2 демонтувати обладнання, яке розміщено та встановлено без достатніх для цього правових підстав та не у відповідності до діючого законодавства України, скаржником упущено із виду вимогу, закріплену у ч. 1 ст. 173 ГПК України щодо пов`язаності позовних вимог, тому така позиція скаржника в суді апеляційній інстанції суперечить його процесуальним діям у господарському суді Харківської області.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до довільного тлумачення вимог чинного законодавства та суб`єктивного трактування скаржником висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду. 
На стадії апеляційного провадження відповідачем-1 заявлено про стягнення з позивача на його користь витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4  000,00 грн. згідно із заявами ОСББ «Черемушки-2017» від 04.05.2020 р. та від 12.05.2020 р.
Оскільки відповідачем-1 подано 2 однакові за змістом заяви, тому судовою колегією розглядається заява ОСББ «Черемушки-2017» від 12.05.2020 р. як така, що подана хронологічно пізніше.
Як свідчать матеріали справи, 06.01.2020 р. між адвокатом Пацурковською О.М. та ОСББ «Черемушки-2017», як клієнтом укладено договір № 13 про надання правничої допомоги, за умовами якого адвокат зобов`язується здійснити представництво інтересів клієнта, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору.
Безпосередній зміст правничої допомоги адвоката за цим договором полягає в тому, що клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання під час строку дії цього договору здійснити представництво (представити) інтересів клієнта в суді за позовом ТОВ «Ектів Оперейшнс» до ОСББ «Черемушки-17», ТОВ «Макснет» у справі № 922/3628/19 про визнання правочину недійсним та зобов`язання вчинити певні дії.
За умовами п. 3 цього договору, за надання адвокатом правничої допомоги клієнт зобов`язаний виплатити адвокату гонорар (винагороду) в розмірі та на умовах, визначених у додатку до нього, а також сплатити фактичні витрати.
Додатком до договору про надання правничої допомоги сторонами погоджено виплату фіксованої суми гонорару (винагороди) за надання адвокатом правничої допомоги, вказаної в договорі і визначеної дорученням, у наступному розмірі відповідно до виконаних адвокатом послуг за наступними тарифами:
- участь с/з І інстанції – 2  000 грн./судодень;
- складання процесуальних документів – від 1  000 грн.;
- складання апеляційної скарги – від 2  000 грн.;
- участь у с/з апеляційної інстанції – 2  000 грн.;
- складання касаційної скарги – від 2  500 грн.;
- участь у с/з касаційної інстанції – 3  000 грн./судодень;
- інше за погодженням сторін.
Додатковою угодою № 1 від 15.04.2020 р. до договору сторонами внесено зміни до додатку, зазначивши, що послуги адвоката зі складання відзиву на апеляційну скаргу коштують від 2  000 грн.
Згідно з актом від 12.05.2020 р. про обсяг та вартість наданих адвокатом послуг та виконаних робіт по договору № 13 від 06.01.2020 р., адвокатом:
- витрачено 2 години часу для складання відзиву на апеляційну скаргу на рішення господарського суду Харківської області від 19.02.2020 р. у справі № 922/3628/19, що коштує 2  000 грн., 
- витрачено 2 години часу для прийняття участі у с/з Східного апеляційного господарського суду 12.05.2020 р. о 14-10 год. щодо розгляду апеляційної скарги на рішення господарського суду Харківської області від 19.02.2020 р. у справі № 922/3628/19, що коштує 2  000 грн.
В даному акті зазначено, що послуги зі складання відзиву на апеляційну скаргу та прийняття участі у с/з суду апеляційної інстанції були оплачені. Ця обставина підтверджується наданою адвокатом копією платіжного доручення № 859 від 30.04.2020 р. на суму 4  000,00 грн. з призначенням платежу: «Оплата за послуги з надання адвокатом правничої допомоги, зг.до договору № 13 від 06.01.2020 р.» та випискою АТ КБ «Приватбанк» по розрахунковому рахунку адвоката.
Крім того, адвокатом надано до матеріалів справи детальний опис робіт та наданих послуг по договору про надання послуг правничої допомоги від 06.01.2020 р. № 13 при розгляді справи № 922/3628/19 в суді ІІ інстанції при розгляді двох апеляційних скарг: на рішення господарського суду Харківської області від 19.02.2020 р. у справі № 922/3628/19 та додаткове рішення господарського суду Харківської області від 02.03.2020 р. у справі № 922/3628/19, датований 12.05.2020 р. В цьому описі відображено таку ж саму інформацію, що і у вищезазначеному акті від 12.05.2020 р.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а також розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При цьому, згідно з ч.4 цієї статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
- складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
- часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
- обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
- ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.126 Господарського процесуального кодексу України).
Окрім того, судова колегія зауважує, що відносно обґрунтованості розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу та його (розміру) пропорційності предмету спору, необхідно брати до уваги наступне:
- відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, п.95 рішення у справі “Баришевський проти України” від 26.02.2015р., п.п.34-36 рішення у справі “Гімайдуліна і інших проти України” від 10.12.2009р., п.80 рішення у справі “Двойних проти України” від 12.10.2006р., п.88 рішення у справі “Меріт проти України” від 30.03.2004р. та п.268 рішення у справі “East/West Alliance Limited” проти України” від 02.06.2014р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
- відповідно до ст.28 Правил адвокатської етики (затверджені звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017р.) необхідно дотримуватись принципу “розумного обґрунтування” розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.
Наразі, пропорційність є складовим елементом закріпленого ст.8 Конституції України принципом верховенства права, якому за змістом ч.1 ст.11, ч.1 ст.236 Господарського процесуального кодексу України має відповідати будь-яке судове рішення, тоді як покладання на сторону тягарю компенсації неспівмірного розміру понесених іншою стороною витрат на оплату послуг адвоката є несумісним із визначеним ч.1 ст.2 цього Кодексу завданням господарського судочинства, адже матиме фактичний наслідок, тотожний до накладання штрафу.
Відповідного клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, понесених відповідачем-1 у суді апеляційної інстанції, позивачем не заявлено.
Розглянувши надані ОСББ «Черемушки-2017» докази на підтвердження факту понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, судовою колегією встановлено, що послуги надані адвокатом в межах апеляційного провадження у справі № 922/3628/19 за апеляційною скаргою на оскаржуване рішення суду, розмір цих витрат є доведеним та обґрунтованим відповідачем-1, відповідає вимогам співмірності та пропорційності, відтак з позивача на користь відповідача-1 підлягають стягненню 4  000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Харківської області від 19.02.2020 р. у справі № 922/3628/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на скаржника.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ектів Оперейшнс» (61057, м. Харків, вул. Сумська, 10, код ЄДРПОУ 38772577) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Черемушки-2017» (61174, м. Харків, пр. Перемоги, 65-Г, корп. 1, код ЄДРПОУ 41422798) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4  000,00 грн.
Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів.
Повний текст постанови складено 12.06.2020 р.

Головуючий суддя                                                                    В.І. Пушай

Суддя                                                                                           Д.О. Попков  

Суддя                                                                                           О.В. Стойка