Справа № 309/2700/18

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        04 травня 2020 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд у складі :

судді-доповідача: Готри Т.Ю.,
суддів: Мацунича М.В., Кондора Р.Ю., 

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та стягнення додаткових витрат, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Новікова Інна Станіславівна, на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 12 червня 2019 року, ухвалене суддею Савицьким С.А., 

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та стягнення додаткових витрат. 
Позов мотивовано тим, що з відповідачем вони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 15.02.2012 шлюб між ними розірвано та стягнуто з відповідача аліменти на утримання їхньої дочки. 
На даний час донька є повнолітньою, вона навчається в Закарпатському базовому державному медичному коледжі на денній формі навчання, на контрактній основі, за спеціальністю «сестринська справа», внаслідок чого вона не може влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток, а тому вона починаючи з 2015 року сплачує за навчання дочки. Всього нею за період 2015-2019 роки сплачено коштів в сумі 34 451,50 грн. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. 
Посилаючись на наведене, позивачка просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення нею 23 років. А також просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати, витрачені нею на оплату навчання ОСОБА_3 , в розмірі 1/2 частини витрат на навчання в сумі 17 225,75 грн.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 12 червня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн щомісячно, починаючи з 14 вересня 2018 року і до досягнення нею 23 річного віку.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на навчання в розмірі 17 225,75 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.   

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Новікова І.С., просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Вказує на те, що судом не надано оцінки його доводам, наведеним у відзиві на позов, зокрема, що повнолітня ОСОБА_3 не проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 , а отже остання не має права на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, а таким правом наділена сама дитина; - що оплата за навчання проводилася від імені ОСОБА_3 , а тому право вимагати компенсації 50% його вартості має саме вона, а не ОСОБА_1 ; - що загальний трирічний строк позовної давності щодо стягнення 50% вартості навчання, оплаченої 03.08.2015 в розмірі 8 712 грн, сплив ще 03.08.2018, тобто до подачі позовної заяви (14.09.2018). А також судом не враховано, що він ніде не працює, здійснює догляд за своїм батьком ОСОБА_4 , який є інвалідом І групи, на його утриманні перебуває неповнолітня донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому надавати матеріальну допомогу ОСОБА_3 , яка продовжує навчання, у нього не має можливості. 
Окрім того, судом помилково застосовано до спірних правовідносин норми ст. 185 СК України, яка визначає участь батьків у додаткових витратах щодо неповнолітньої дитини.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 06 березня 2020 року відкрито апеляційне провадження та надано учасникам справи строк десять днів, з дня вручення копії цієї ухвали, для надання відзиву на апеляційну скаргу.
Справу призначено до розгляду в порядку спрощено позовного провадження.
Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не подала.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що зазначений спір є малозначний, дана справа є незначної складності і відноситься до категорії справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи, а тому дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними в справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній доньці, яка продовжує навчання, а тому дійшов висновку про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання повнолітньої доньки в сумі 1 500 грн щомісячно, починаючи з 14.09.2018 і до досягнення нею 23 річного віку. А також вважав доведеними позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки додаткових витрат на оплату навчання повнолітньої дочки, які задовольнив на підставі ст.185 СК України.

Проте колегія суддів із висновками суду першої інстанції погодитись не може, оскільки таких суд дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права з огляду на наступне.

Так, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів уважає, що рішення суду таким вимогам не відповідає.

Судом установлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який згідно із свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , розірвано (а.с.10).

Від шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження (а.с. 11).

На час звернення до суду із зазначеним позовом, донька сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла повноліття, і навчається на четвертому курсі в Закарпатському базовому державному медичному коледжі І-ІІ рівня акредитації денної форми навчання за спеціальністю «сестринська справа», на контрактній основі (а.с. 15).

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги.

Статтею 199 СК України встановлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно з ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Отже, однією з обов`язкових обставин, що підлягають доказуванню в цій справі, є наявність у відповідача можливості надавати таку матеріальну допомогу.

Сімейний Кодекс України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_2 може надавати матеріальну допомогу на утримання своєї повнолітньої дочки, яка продовжує навчання. 

У відзиві на позов, відповідач указував на те, що він ніде не працює, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підтвердження чого надав свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , а також здійснює догляд за батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є інвалідом І групи, за що отримує компенсаційну допомогу в розмірі 30,57 грн щомісячно, що стверджував довідкою №2171/01-10 від 16.10.2018, виданою Управлінням соціального захисту населення Свалявської РДА (а.с. 45, 46). Однак суд першої інстанції цим доказам не надав оцінки і вважав встановленим, що відповідач може надавати допомогу своїй дочці, яка продовжує навчання.

Отже, зважаючи на те, що позивачкою не доведено, і судом не встановлено, що відповідач може надавати матеріальну допомогу дитині, яка продовжує навчання, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки ОСОБА_1 аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 грн щомісячно, починаючи з 14.09.2018 до досягнення нею 23 річного віку. 

Окрім цього, суд першої інстанції залишив поза увагою норми ч.3 ст.199 СК України, відповідно до якої право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Однак позивачкою ОСОБА_1 не надано суду доказів, що їхня повнолітня дочка проживає разом із нею. 

Згідно з витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 10.06.2017, місце проживання позивачки ОСОБА_1 зареєстровано за адресою : АДРЕСА_1 , (а.с.7). А відповідно до витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 29.09.2016, місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано за адресою : АДРЕСА_2 (а.с.13). 

       Отже, наведені обставини спростовують право позивачки ОСОБА_1 на звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на повнолітню дочку ОСОБА_3 , яка продовжує навчання.

Також судом першої інстанції безпідставно стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на оплату навчання ОСОБА_3 в розмірі 1/2 частини витрат, а саме в сумі 17 225,75 грн, оскільки норми ст. 185 СК України, на підставі якої судом задоволено цю позовну вимогу, передбачають участь батьків у додаткових витратах на дитину, яка не досягла повноліття, а не щодо особи, яка є повнолітньою і продовжує навчання, що вказує на неправильне застосування судом норм матеріального права.

З огляду на наведене, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції, відповідно до ст.376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення, яким у позові ОСОБА_1 слід відмовити, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати в розмірі 1 057,20 грн за подачу апеляційної скарги.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Новікова Інна Станіславівна, задовольнити.
Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 12 червня 2019 року скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та стягнення додаткових витрат - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 1 057,20 гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 04 травня 2020 року.

Суддя-доповідач: 

Судді: