ПОСТАНОВА
Іменем України

31 березня 2020 року 
Київ
справа №826/15115/17
адміністративне провадження №К/9901/61832/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: Соколова   В.М., Єресько Л.О., Загороднюка А.Г., розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року (судді Шурко О.І., Василенко Я.М., Степанюк А.Г.) у справі № 826/15115/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання протиправним і скасування рішення, 
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
У листопаді 2017 року позивачка звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві (далі - ГУ ДМС України в м. Києві; відповідач) про визнання протиправним і скасування рішення від 05 жовтня 2017 року про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України ОСОБА_1 та її дітям - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Позов обґрунтований тим, що спірним рішенням від 05 жовтня 2017 року відповідач скасував рішення ГУ ДМС України у м. Києві від 13 листопада 2014 року про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» ОСОБА_1 та її дітям - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Таке рішення відповідач прийняв на підставі листів прокуратури м. Києва, в яких містилася інформації про отримання ОСОБА_1 паспорт громадянина України внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей. На думку позивачки, рішення ГУ ДМС України в м. Києві від 05 жовтня 2017 року є протиправним, оскільки вирок суду, який би підтверджував факт підробки поданих нею документів, відсутній. 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій 
Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 21 травня 2018 року позов ОСОБА_1 задовольнив у повному обсязі.
Приймаючи означене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що листи прокуратури м. Києва від 21 червня 2017 року № 04/2/4/1-179-17 та від 07 липня 2017 року № 04/2/4/1-179-17 не є належними та достовірними доказами в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки не підтверджують факт підроблення документів чи надання неправдивих відомостей позивачем, що надало їй право набути громадянства України за територіальним походженням. З огляду на те, що триває досудове розслідування та факт подання позивачем фальшивих документів для оформлення громадянства України не доведено у встановленому законом порядку, суд дійшов висновку, що рішення від 05 жовтня 2017 року про скасування громадянства України є протиправним, оскільки є передчасним, а відтак, підлягає скасуванню.
Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 06 вересня 2018 року скасував рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2018 року та прийняв нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовив.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд керувався тим, що згідно з пунктом 28 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, єдиною підставою для отримання громадянства відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» є саме документ, який підтверджує факт народження діда позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У той же час, прокуратурою м. Києва та Святошинським у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану та в подальшому Державним архівом м. Києва такий факт спростовано, а саме, витяг від 16 жовтня 2014 року № 00077542126 не видавався та відомостей про народження ОСОБА_4 в м. Києві не виявлено.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції
На постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та залишити в силі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2018 року.
Касаційна скарга мотивована тим, що виходячи зі змісту статті 21 Закону України «Про громадянство України» юридичними фактами, які можуть обумовлювати скасування рішення про оформлення набуття громадянства України можуть бути: обман внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей; обман внаслідок подання фальшивих документів; приховування будь-якого суттєвого факту. У спірному рішення відповідач у якості підстави скасування рішення про набуття ОСОБА_1 та її дітьми громадянства України вказав «інші неправдиві відомості та фальшиві документи, які були подані для набуття громадянства України». Однак, жодних належних доказів, як-то вирок суду, які б підтверджували такий висновок міграційного органу, відповідачем не надано. Суд апеляційної інстанції, констатуючи те, що витяг від 16 жовтня 2014 року № 00077542126 не видавався, визнав підробку вказаного документу. Проте суд не врахував, що констатовані ним обставини не можуть бути встановлені судом у порядку адміністративного судочинства, а можуть бути підтверджені лише вироком суду.
Скаржник зазначає, що необхідність надання належних та допустимих доказів, яка була проігнорована судом апеляційної інстанції, обумовлюється ще й тим, що скасування рішення про набуття громадянства України впливає не лише на приватне життя позивачки, але й на її дітей, які за період проживання в Україні стали школярами та мають друзів. З огляду на серйозні наслідки, які проявлятимуться у необхідності ОСОБА_1 покинути територію України та розірвати існуючі соціальні зв`язки, прийняття спірного рішення відповідачем не може бути результатом його довільної констатації наявності чи відсутності певних фактів, а повинно бути підкріплено достовірними доказами.
Позивачка вважає, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, яке скасовано судом апеляційної інстанції за відсутності правових підстав.
Ухвалою від 20 вересня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: Білоуса О.В. (суддя-доповідач), Желтобрюх І.Л., Стрелець Т.Г. відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
У відзиві на касаційну скаргу представник ГУ ДМС України в м. Києві просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції від 06 вересня 20188 року залишити без змін. Зазначає, що обставини та відомості, які містяться в листі прокуратури м. Києва та підтверджені компетентними органами, а саме Святошинським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану та Державним архівом м. Києва, є підставою для скасування набуття громадянства України за територіальним походженням ОСОБА_1 та її дітям. Рішення, оформлене у вигляді подання, прийнято ГУ ДМС України в м. Києві на підставі отриманої у встановленому законом порядку інформації, за змістом якої встановлено, що позивачка шляхом обману, внаслідок подання неправдивих відомостей була зареєстрована громадянкою України.
05 червня 2019 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, який здійснено на підставі розпорядження від 04 червня 2019 року № 597/0/78-19, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Білоуса О.В. (рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20 травня 2019 року №   14), визначено новий склад суду: Соколов В.М. - головуючий суддя (суддя-доповідач), Єресько Л.О., Загороднюк А.Г.
Ухвалою від 30 березня 2020 року Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Соколова В.М. провів необхідні дії з підготовки справи до касаційного розгляду та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи
ОСОБА_1 , громадянка Російської Федерації, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням звернулася до сектору громадянства Шевченківського РВ ГУ ДМС в м. Києві із заявою від 24 жовтня 2014 року № 1245/2014. Одночасно з цим, просила оформити набуття громадянства України за територіальним походженням своїм неповнолітнім дітям: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які також є громадянами Російської Федерації. До поданої заяви було долучено копію витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 16 жовтня 2014 року № 00077542136 про державну реєстрацію народження діда позивачки, в якому зазначено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився у м. Києві, Україна.
За результатом розгляду поданих документів ГУ ДМС України в м. Києві було прийнято рішення від 13 листопада 2014 року про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .
Шевченківським РВ ГУ ДМС в м. Києві 03 грудня 2014 року позивачку документовано паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 . Крім того, ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей документовано паспортами громадянина України для виїзду за кордон.
Листом прокуратури міста Києва від 21 червня 2017 року № 04/2/4/1-179-17 відповідача було повідомлено, що слідчим управління Головного управління Національно поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_1 . В ході досудового розслідування встановлено, що Святошинським районним у м. Києві відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві не видавався витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 16 жовтня 2014 року №   00077542136. Актові записи про народження ОСОБА_4 в указаному Реєстрі відсутні. З огляду на це відповідача поінформовано, що громадянку ОСОБА_1 шляхом обману, внаслідок подання нею підроблених документів, які посвідчували країну народження її діда - ОСОБА_4 , зареєстровано громадянкою України та отримано паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , що є підставою для скасування рішення про оформлення набуття громадянства України відповідно до статті 21 Закону України «Про громадянство України». Отже, виникла необхідність у вирішенні питання щодо скасування рішення про оформлення набуття громадянства України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та її неповнолітніх дітей.
Листом прокуратури міста Києва від 07 липня 2017 року № 04/2/4-1-179-17 на адресу ГУ ДМС України у м. Києві направлено завірені копії справ про набуття громадянства осіб, зокрема, ОСОБА_1 , оскільки оригінали направлено для проведення експертиз у кримінальному провадженні.
Завідуючим сектору громадянства Шевченківського РВ ГУ ДМС України у м. Києві 03 жовтня 2017 року сформовано подання № 26/2017 про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України ОСОБА_1 .
Рішенням відповідача від 05 жовтня 2017 року скасовано рішення ГУ ДМС України у м. Києві від 13 листопада 2014 року про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що громадянство України було набуто шляхом обману, унаслідок подання свідомо неправдивих відомостей, а саме інші неправдиві відомості та фальшиві документи, які були подані для набуття громадянства України, або приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянства України відповідно до статті 8 Закону України «Про громадянство України» (листи прокуратури міста Києва від 21 червня 2017 року № 04/2/4/1-179-17 з додатками, від 07 липня 2017 року № 04/2/4/1-179-17).
Листом Державного архіву м. Києва від 24 січня 2018 року № 068/02-12/167 повідомлено, що за даними покажчика про народження громадян у м. Києві, складеного працівниками архіву на підставі документів фонду Р-1654 «Відділи реєстрації актів цивільного стану м. Києва» за 1920-1936 роки, відомостей про народження громадянина ОСОБА_4 не виявлено.
Застосування норм права, оцінка доказів та висновки за результатами розгляду касаційної скарги
України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX), який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Отже, касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом, а саме за правилами КАС України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX.
Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Росії», «Нєлюбін проти Росії»), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних рішень визначені в статті 242 КАС України, відповідно до якої рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права в межах доводів і вимог касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
Обсяг судового контролю в адміністративних справах визначено частиною другою статті 2 КАС України, в якій зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Тож адміністративні суди мали з`ясувати, чи були дії відповідача здійснені в межах повноважень, відповідно до закону та з дотриманням установленої процедури, а також, чи було його рішення прийнято на законних підставах.
В силу частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначено Законом України від 18 січня 2001 року № 2235-III «Про громадянство України» (далі - Закон № 2235-III).
За наведеним у статті 1 Закону № 2235-III визначенням, громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках.
Відповідно до пункту другого статті 6 Закону № 2235-ІІІ громадянство України набувається, серед іншого, за територіальним походженням.
Частиною першою статті 8 Закону № 2235-ІІІ передбачено, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до   Закону України   "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. 
Водночас, приписами статті 21 Закону № 2235-ІІІ визначено, що рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 8 та 10 цього Закону шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.
Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України визначено Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 № 215 (в редакції Указу Президента України від 27.06.2006 № 588/2006) (далі - Порядок № 215).
Згідно з пунктом 26 Порядку № 215 (в редакції, чинній на момент подачі позивачем заяви про набуття громадянства України за територіальним походженням), Для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, батько чи мати якої народилися до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до   Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент їх народження до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8   Закону, подає документи, передбачені   підпунктами "а" - "в" пункту 24   цього Порядку, а також:
а) документ, який підтверджує факт народження відповідно батька чи матері заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту;
б) копію свідоцтва про народження заявника або інші документи, що засвідчують родинні стосунки заявника відповідно з батьком чи матір`ю, які народилися на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.
Відповідно до пункту 88 Порядку № 215 (в редакції, чинній на момент скасування рішення про набуття позивачем громадянства України) для скасування рішень про оформлення набуття громадянства України відповідно до статті 21 Закону органами міграційної служби, дипломатичними представництвами чи консульськими установами України готуються такі документи:
а) подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України;
б) документи, які підтверджують, що особа набула громадянство України за територіальним походженням (стаття 8   Закону) або була поновлена у громадянстві України (стаття 10 Закону) шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянства України (довідка органу міграційної служби, дипломатичного представництва чи консульської установи про те, що іноземець, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, не подав документ про припинення цього громадянства, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації його громадянином України, а незалежні від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства не існують (частина п`ята статті 8 та частина друга статті 10 Закону); інформація органу міграційної служби про те, що іноземець, який подав декларацію про відмову від іноземного громадянства, не повернув паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави (частина восьма статті 8 та частина сьома статті 10); інформація про те, що на момент реєстрації громадянином України існували підстави, за наявності яких особа не поновлюється у громадянстві України (частини перша та друга статті 10 з урахуванням частини п`ятої статті 9 Закону; частина п`ята статті 10 Закону); інформація про інші неправдиві відомості та фальшиві документи, які були подані для набуття громадянства України відповідно до статей 8 та 10 Закону, або інформація про приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України відповідно до статей 8 та 10 Закону.
З системного аналізу наведених правових норм слідує, що скасування рішення про оформлення набуття громадянства відбувається на підставі подання органів міграційної служби, дипломатичними представництвами чи консульськими установами України та на підставі документів, які підтверджують, що особа набула громадянство України за територіальним походженням шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.
Тобто, необхідною та обов`язковою умовою для скасування рішення про оформлення набуття громадянства України відповідно до статті 21 Закону № 2235-ІІІ є встановлення центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, факту набуття особою громадянства України шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.
Указані обставини повинні бути підтверджені відповідними документами, які свідчать, зокрема, про факт подання особою свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів. Крім того, встановленню підлягають також факти, підтверджуючі провину або злочинний намір, подачу завідомо хибних відомостей, обман заявника при отриманні ним паспорта громадянина України.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 820/1293/16, від 24 квітня 2019 року у справі №   2040/5642/18 та від 19 грудня 2019 року у справі № 815/3575/15.
Так, згідно з оскаржуваним рішенням відповідача, підставою для скасування рішення про оформлення набуття громадянства України визначено те, що громадянство України було набуто позивачкою шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей та фальшивих документів, а саме витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 16 жовтня 2014 року № 00077542136 про державну реєстрацію народження діда, в якому зазначено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився у м. Києві, Україна.
Водночас, факт прийняття рішення про набуття ОСОБА_1 та її дітьми громадянства України за територіальним походженням, відповідно до частини першої статті 8 Закону № 2235-ІІІ, на підставі зазначеного витягу, - сторонами не заперечується.
Як правильно зазначив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідачем не надано належних доказів у розумінні КАС України на підтвердження факту подання позивачкою свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, таких як вирок суду за статтею 358 Кримінального кодексу України.
Суд погоджується, що листи прокуратури міста Києва, на підставі яких винесено оскаржуване рішення, не є належними та достовірними доказами, оскільки не підтверджують факт підроблення документів чи надання неправдивих відомостей позивачем, що надало їй право набути громадянства України за територіальним походженням.
Отже, оскільки факт підробки витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 16 жовтня 2014 року № 00077542136 про державну реєстрацію народження ОСОБА_4 не встановлено належними органами, Верховний Суд приходить до висновку, що відповідач скасував своє рішення від 13 листопада 2014 року про оформлення набуття громадянства України ОСОБА_1 та її дітям - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за відсутності правових підстав.
Верховний Суд наголошує, що обов`язок доказування або виправлення помилок та недоліків (у випадку якщо такі мали місце) покладається виключно на державний орган, що приймав рішення, та ні в якому разі не є підставою для обмеження у правах і свободах, або незаконному позбавленню громадянства України.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Ураховуючи, що відповідач не надав беззаперечні докази того, що набуття позивачем громадянства України внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, Суд погоджується з висновком Окружного адміністративного суду міста Києва про протиправність оскаржуваного рішення та, як наслідок, наявність правових підстав до задоволення позовних вимог.
Крім того, Верховний Суд погоджується із судом першої інстанції, що відповідачем не дотримано принципу пропорційності, необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), що призводить до настання несприятливих наслідків для позивача.
У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово робив визначення критерію «необхідності у демократичному суспільстві». Так, за практикою Суду при визначенні питання «необхідності у демократичному суспільстві» держави користуються певною свободою розсуду, межі якої залежать від сфери, що вступає в конфлікт з гарантованим правом.
Європейський суд з прав людини оцінює пропорційність обмежень, застосованих до права на повагу до сімейного життя, по відношенню до легітимної мети, якої прагнуть досягти сторони при застосуванні таких обмежень. А тому, Верховний Суд дійшов висновку, що будь-яке непропорційне втручання з боку держави у фундаментальне право передбачене статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не буде вважатися необхідним у демократичному суспільстві.
Однак, судом апеляційної інстанції не було враховано, що для ОСОБА_1 та її дітей скасування рішення про набуття громадянства України має наслідком повну зміну способу життя родини.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.
Відповідно до статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
З огляду на те, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення, яке скасоване помилково, то наявні підстави для скасування постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року та залишення в силі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2018 року.
Висновки щодо розподілу судових витрат
З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи в зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають. 
Керуючись пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-IX та статтями 341, 345, 349, 352, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року - скасувати, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2018 року - залишити в силі.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.М. Соколов
Л.О. Єресько 
 А.Г. Загороднюк ,
Судді Верховного Суду