ПОСТАНОВА
Іменем України

21 травня 2020 року 
м. Київ
справа №460/286/19
провадження №К/9901/25388/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Єзерова А.А.,
суддів: Желєзного І.В., Кравчука В.М.,

розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу  
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 
на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2019 (за наслідком перегляду рішення суду першої інстанції по суті спору) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2019 (за наслідком перегляду додаткової постанови суду першої інстанції)
у справі №460/286/19
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області 
про зобов`язання вчинити дії.
I. РУХ СПРАВИ
1. У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі – ГУ ПФУ в Рівненській області), у якому просив:
зобов`язати відповідача призначити та нарахувати пільгову пенсію відповідно до пункту «б» ст. 12 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції Закону від 04 липня 2002 року) з 19 грудня 2017 року.
2. Рівненський окружний адміністративний суд рішенням від 26.03.2019 позов задовольнив:
зобов`язав ГУ ПФУ в Рівненській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. б ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 19 грудня 2017 року.
3. Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 22.07.2019 скасував рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 та відмовив у задоволенні позову.
4. Крім того, 08.04.2019 Рівненський окружний адміністративний суд ухвалив додаткове рішення, яким задовольнив заяву ОСОБА_1 про розподіл судових витрат:
стягнув із суб`єкта владних повноважень – ГУ ПФУ в Рівненській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правову допомогу в сумі 2 000,00 (дві тисячі) гривень.
5. Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 22.07.2019 скасував додаткове рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08.04.2019 та відмовив  у задоволенні заяви ОСОБА_1 про розподіл судових витрат, понесених за надання професійної правничої допомоги.
6. У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 із посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції про задоволення позову та додаткове судове рішення щодо витрат на правничу допомогу.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
7. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , колишнього командира ремонтної роти 247 окремого ремонтно-відновлювального батальйону/автомобільної техніки, скороченого складу 13 Армійського корпусу Західного оперативного командування, який перебуває у розпорядженні командувача 13 Армійського корпусу Західного оперативного командування звільнено, у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України (ЗСУ), що підтверджується витягом з наказу начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 31.12.2004 № 395.
8. Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.02.2005 № 49 капітана ОСОБА_1 , колишнього командира ремонтної роти 247 окремого ремонтно-відновлювального батальйону (автомобільної техніки, скороченого складу) 13 Армійського корпусу Західного оперативного командування, який перебуває у розпорядженні командувача 13 Армійського корпусу Західного оперативного командування звільненого наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 31.12.2004 № 395 з військової служби у запас за п. 63 п. «г» у зв`язку зі скороченням штатів, виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Гощанського ОРВК Рівненської області.
9. Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 17.03.2015 № 26 капітана запасу ОСОБА_1 призначено до ІНФОРМАЦІЯ_2 з 17.03.2015, зараховано до списків особового складу військового комісаріату та на всі види забезпечення.
10. Згідно з наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 01.04.2016 № 42 майор ОСОБА_1 01.04.2016 справи та посаду здав і направлений для зарахування на військовий облік до Гощанського об`єднаного районного військового комісаріату Рівненської області - смт. Гоща. 01.04.2016 виключений із списків особового складу військового комісаріату та всіх видів забезпечення. Вислуга років у Збройних Силах на день звільнення становить: календарна – 16 років 07 місяців, пільгова – немає.
11. 19.12.2017 ОСОБА_1 написав звернення до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 з клопотаннями : оформити належним чином атестат або довідку про розмір грошового забезпечення, які він отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби та довідку про додаткові види грошового забезпечення, які отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби; направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області оформленні належним чином документи, що необхідні для призначення пенсії за вислугу років.
12. Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 28.11.2018 у справі №1740/2497/18 було зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.12.2017 та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області відповідні документи згідно з наведеним у рішенні переліком щодо призначення йому пенсії за вислугу років.
13. На виконання вказаного рішення суду ІНФОРМАЦІЯ_4 22.12.2018 на адресу ГУ ПФУ в Рівненській області було направлено пакет документів за переліком, визначеним у рішенні суду для призначення пенсії за вислугу років.
14. На запит представника позивача ГУ ПФУ в Рівненській області листом № 492/04 від 17.01.2019 повідомило, що Рівненський обласний військовий комісаріат листом від 22.12.2018 за №13/520 надав ГУ ПФУ в Рівненській області пакет документів (за переліком, визначеним у рішенні суду) для призначення пенсії за вислугу років. Також 22.12.2018 за № 11855/09 ГУ ПФУ в Рівненській області надіслало до Восьмого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на дане рішення.
15. Вважаючи дії відповідача щодо не призначення йому пенсії протиправними, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
16. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки право на пенсійне забезпечення для осіб, які звільнені у зв`язку з реформуванням ЗСУ, при досягненні ними в майбутньому 45 років та наявності вислуги 15 років, було встановлено пунктом 11 статті 1 Закону № 1763-IV, чинного на момент звільнення позивача, то зазначена норма має зберігати юридичну силу як для позивача, так і для відповідача.
17. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ключовим для застосування попередньої редакції норм пункту «б» статті 12 Закону № 2262-ХІІ та пункту 11 статті 1 Закону №1763-IV є факт набуття позивачем на час дії цієї редакції права на пенсію за вислугу років. Однак станом на день звільнення зі служби 25.02.2005 ОСОБА_1 не набув права на пенсію за вислугу років, оскільки не досяг 45-річного віку.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
18. У своїй касаційній скарзі позивач наголошує на аргументах, покладених судом першої інстанції в основу власного судового рішення та зазначених в п. 16 цієї постанови. Наводить ряд постанов Верховного Суду, у яких спірні норми законодавства розтлумачено на користь заявників.
19. Окремо наголошує, що право на отримання пенсії в нього виникло на час дії редакції закону, що передбачала вислугу саме 15 років.
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
20. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.

Щодо постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2019 за наслідком перегляду рішення суду першої інстанції по суті спору

21. Законом України    «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їх сімей» (далі - Закон № 1763-IV) встановлено правові основи забезпечення соціального захисту військовослужбовців, які звільнятимуться у зв`язку зі скороченням чисельності ЗСУ в ході їх реформування, та членів їхніх сімей.
22. Згідно з пунктом 11 статті 1 Закону № 1763-IV (у редакції на час звільнення позивача зі служби та на час звернення за призначенням пенсії) військовослужбовцям, які звільняються зі ЗСУ у зв`язку з їх реформуванням, при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 15 років пенсія обчислюється у розмірі 40 відсотків від грошового забезпечення із збільшенням цього розміру на 2 відсотки за кожний наступний рік, але не більше ніж 50 відсотків відповідного грошового забезпечення.
23. Статтею 3 цього ж Закону дію вказаної норми поширено на військовослужбовців, які звільнені з військової служби у зв`язку з реформуванням ЗСУ після 01.01.2004.
24. Умови призначення пенсії за вислугу років визначено статтею 12 Закону         України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»          №2262-XII. 
25. Редакція пункту «б» зазначеної статті змінювалась, міняючи при цьому умови і підстави виникнення права на пенсію за вислугу років, зокрема, умову призначення пенсії - досягнення 45-річного віку на час звільнення    зі служби.
26. У певний час існували положення статті, за якими військовослужбовець міг звільнитися зі служби і раніше, але при досягненні ним 45-річного віку йому могла бути призначена пенсія за вислугу років при наявності інших обов`язкових показників.
27. Так, відповідно до пункту «б» зазначеної статті в редакції, що діяла на час звільнення позивача, право на пенсію за вислугу років мали особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, звільнені зі    служби незалежно від підстав та часу звільнення і досягли 45-річного віку, крім осіб, позбавлених військових або спеціальних звань, а також звільнених зі служби у зв`язку з засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, або вчиненням корупційного діяння, а ті з них, що є інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.
28. Законом України від 04.04.2006 № 3591-IV «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців»[набрав чинності з 29.04.2006; (далі - Закон № 3591-IV)] внесено зміни до Закону № 2262-XII. Так, статтю 12 викладено в іншій редакції, зокрема доповнено пунктом «в», відповідно до якого пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом при досягненні 45-річного віку і за наявності у них вислуги 15 років, які звільняються з військової служби відповідно до Закону № 1763-IV.
29. Пунктом 11 статті 1 Закону № 1763-IV (у чинній на момент звернення позивача за призначенням пенсії редакції, зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 08.07.2011 № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав чинності з 01.10.2011) передбачено, що військовослужбовцям, які звільняються зі ЗСУ у зв`язку з їх реформуванням, при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 20 календарних років пенсія обчислюється у розмірі 50 відсотків відповідного грошового забезпечення.
30. Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у ЗСУ, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратурі, охороні державного кордону України, податковій міліції, Управлінні державної охорони України, державній пожежній охороні, Державному департаменті України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
31. Також у Рішенні Конституційного Суду України № 5-рп/2002 зазначено, що зупинення пільг, компенсацій і гарантій для військовослужбовців та працівників правоохоронних органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державною права на їх соціальний захист та членів їхніх сімей.
32. Виходячи із положень пункту 11 статті 1 Закону № 1763-IV та висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.
33. Оскільки право на пенсійне забезпечення для осіб, які звільнені у зв`язку з реформуванням ЗСУ, при досягненні ними в майбутньому 45 років та наявності вислуги 15 років, було встановлено пунктом 11 статті 1 Закону № 1763-IV, чинного на момент звільнення позивача, то зазначена норма зберігає юридичну силу як для позивача, так і для відповідача.
34. Станом на момент звернення за призначенням пенсії заявнику виповнилося 45 років, що в сукупності з відповідною вислугою років сформувало підстави для призначення пенсії.
35. Аналогічна правова позиції висловлена Верховним Судом у постановах від 30.01.2018 у справі № 539/3872/14-а, від 16.07.2019 у справі № 686/651/17 та від 21.11.2019 у справі №331/1442/17.
36. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову.

Щодо постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2019 за наслідком перегляду додаткової постанови суду першої інстанції

37. Скасовуючи додаткове рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08.04.2019, яким задоволено заяву ОСОБА_1 про розподіл судових витрат та стягнуто із суб`єкта владних повноважень – ГУ ПФУ в Рівненській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правову допомогу в сумі 2 000,00 (дві тисячі) гривень, суд апеляційної інстанції зазначив, що визначальною і обов`язковою умовою стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача – суб`єкта владних повноважень, понесених судових витрат, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу, є задоволення позовних вимог (повністю або частково).
38. Однак постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2019 було задоволено апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України задовольнити, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 березня 2019 року у даний справі – скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про зобов`язання вчинення певних дій відмовлено.
39. Отже, в зв`язку з відмовою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області будь-яких понесених позивачем судових витрат.
40. Колегія суддів зазначає, що як вже зазначено вище, висновки суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову у цій справі є помилковими, а тому і висновок щодо відсутності підстав для відшкодування судових витрат теж помилковий.
41. Щодо розміру судових витрат, які підлягають відшкодуванню, то суд першої інстанції встановив, що на підтвердження витрат на правову допомогу позивача надано Договір про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 18.12.2017, укладений між позивачем та Адвокатським об`єднанням "Скорпіон".
42. Сторони договору погодили, що вартість послуг, які надаються за умовами вказаного Договору, становить 2000,00 гривень.
43. Згідно з актом прийому-передачі виконаних робіт від 27.03.2019 за Договором про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 18.12.2017, за період з 18.12.2017 по 27.03.2018 Виконавцем надано Замовнику послуги на суму 2000,00грн., зокрема, вивчення документів наданих Замовником, вивчення та аналіз судової практики в аналогічних справах, консультації Замовника щодо порядку подання документів для призначення пенсії; підготовка та подання адвокатського запиту до ГУ ПФУ в Рівненській області; підготовка та подання позову до Рівненського окружного адміністративного суду; участь адвоката у судових засіданнях Рівненського окружного адміністративного суду.
44. Відповідно до квитанції від 27.03.2019 позивачем сплачено кошти на виконання умов Договору про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 18.12.2017 в сумі 2000,00 грн.
45. Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що витрати позивача на правову допомогу в сумі 2000,00грн. пов`язані з розглядом даної справи, їх розмір є цілком обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, а також співмірним виконаними адвокатом роботами (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
46. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що додаткове рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08.04.2019 відповідає закону і скасовано судом апеляційної інстанції помилково.

47. Відповідно до статті 352 КАС України Суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
48. За вказаних обставин, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних постанов суду апеляційної інстанції та залишення в силі відповідних рішень суду першої інстанції. 
49. Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
50. Враховуючи викладене, сплачений позивачем за подання касаційної скарги судовий збір підлягає відшкодуванню.
Керуючись статтями 341, 345, 352, 354, 356 КАС України, Суд -
П О С Т А Н О В И В:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
2. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2019 (за наслідком перегляду рішення суду першої інстанції по суті спору) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2019 (за наслідком перегляду додаткової постанови суду першої інстанції) у справі №460/286/19 – скасувати.
3. Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 та додаткове рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08.04.2019 у справі №460/286/19 – залишити в силі.
4. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (код ЄДРПОУ 21084076) за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок, сплачений відповідно до квитанції від 22.08.2019 №MP_AB210698GVN_9279854.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                А.А. Єзеров
Суддя                                                                                                    І.В. Желєзний 
Суддя                                                                                                    В.М. Кравчук