Дата документу 19.05.2020 Справа № 337/3373/18

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
19 травня 2020 року
м. Запоріжжя

Єдиний унікальний №337/3373/18
Провадження №22-ц/807/1177/20

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Кримської О.М. (суддя-доповідач),
суддів: Подліянової Г.С., Кочеткової І.В.,
за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2019 року в складі судді Гнатюка О.М. в справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначило, що ОСОБА_1 на підставі заяви б/н від 01 серпня 2011 року отримав у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредит у розмірі 19 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
В порушення норм закону та умов договору ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 31 березня 2018 року має заборгованість в розмірі 113 457,50 грн, яка складається з наступного: 17 286,77 грн - заборгованість за кредитом; 96 170,73 грн – заборгованість за відсотками за період з 01.08.2011 по 30.07.2017, яку позивач просив стягнути з відповідача, а також судові витрати в розмірі 1 762 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, судові витрати стягнути з відповідача.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що підписання заяви та активація картки відповідачем, а також користування картковим рахунком свідчить про укладення сторонами кредитного договору. Судом першої інстанції не взято до уваги, що в цій справі відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним або неукладеним договір, що свідчить про згоду відповідача із усіма умовами цього договору. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні фактично отриманих коштів (тіла кредиту) та відсотків по кредиту.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що позивачем не надано доказів отримання ним грошових коштів та кредитних карток, а також відсутні підтвердження відкриття карткового рахунку. Розрахунок заборгованості не оформлений належним чином та базується на припущеннях позивача. Зазначає, що Умови та правила надання банківських послуг є нікчемними, отже не можуть братися до уваги, а тому при визначенні умов, під які надався кредит, можна брати лише анкетні дані та його заяву на одержання кредиту.
Вважає, що строк позовної давності щодо вимог позивача сплив, оскільки згідно із заявою про надання кредиту строк договору закінчується 01.08.2012 року, із позовом банк звернувся до суду в липні 2018 року, про поновлення строку звернення не просив, поважність підстав пропуску не вказано.

Представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до суду апеляційної інстанції не з`явився, повідомлений про місце та час розгляду справи згідно до вимог ст..ст.128,130 ЦПК України. Причини неявки не повідомив. На час розгляду справи будь-яких заяв або клопотань не надходило ( а.с.160).
Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Судова колегія, враховуючи положення ч.2 ст.. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», який не прибув у судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Встановлено судом, що 01 серпня 2011 року ОСОБА_1  підписана заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.10).

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. 

Згідно з наданим банком розрахунком, розмір заборгованості ОСОБА_1  за кредитним договором від 01.08.2011, станом на 31 березня 2018 року, складає 113 457,50 грн, яка складається з наступного: 17 286,77 грн - заборгованість за кредитом; 96 170,73 грн – заборгованість за відсотками за період з 01.08.2011 по 30.07.2017 (а.с.6-9).

Згідно із наданим позивачем Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» від виду кредитної карти («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» чи «Універсальна GOLD») залежать: пільговий період кредитування, базова процентна ставка на місяць, розмір обов`язкового щомісячного платежу, розмір пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, розмір комісії за кредитне обслуговування карти. Розмір штрафу за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань є однаковим для кожного з перерахованих видів платіжних карт і становить 500 грн.+5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій (а.с.11).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості заявлених позовних вимог, оскільки з наявних в матеріалах справи доказів відсутні підстави вважати, що між сторонами був укладений саме кредитний договір та при укладенні договору банком було дотримано вимог щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження із споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

З таким висновком колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

ОСОБА_1  не заперечується факт підписання ним 01 серпня 2011 року заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Довідкою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 12.03.2020 року, яка прийнята апеляційним судом до уваги в цій справі як доказ, передбачений ч. 3 ст. 367 ЦПК України, на виконання вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі, підтверджується, що ОСОБА_1  отримував 28.08.2013 року у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 2 картки, № НОМЕР_1 із терміном дії - 08/15 та № НОМЕР_2 із терміном дії - 06/17 (а.с.137).

Факт отримання кредитних карток ОСОБА_1 також підтверджується роздруківкою з програмного забезпечення банку із фотографією клієнта (а.с.138-139).

Із розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку, наданих банком, вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами та періодично здійснював погашення за кредитним договором в період з дня отримання кредитних карток – 28.08.2013 року по 02.08.2015 року (а.с.6-8). 

Доказів на спростування вказаного розрахунку ОСОБА_1  не надано.

Згідно із випискою з особового рахунку ОСОБА_1 , яка також прийнята апеляційним судом на виконання вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України, вбачається, що відповідач активно користувався кредитними коштами та сплачував суми на погашення кредиту (а.с.79-102).

Виписки по рахунках/карткам АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є належними та допустимими доказами, що підтверджується Постановою Вищого Господарського суду України від 13.11.2014 у справі №908/4154/13 щодо надання банком кредитних коштів клієнту, отримання і використання таких коштів клієнтом, нарахування банком відсотків, комісії, пені, а також часткове погашення позичальником заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до п. п. 5.1, 5.4, 5.5, 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ № 254 від 18.06.2006 інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Твердження відповідача про те, що картковий рахунок йому надходили коши по заробітній платні, є неприйнятним.
Як вбачається із виписки з особового рахунку ОСОБА_1 надходження із призначенням платежу « заробітня плата» - відсутні.
Окрім того, відповідачем належних та допустимих доказів на підтвердження названих обставин суду не надано.

Доводи відповідача щодо пропуску АТ КБ «ПРИВАТБАНК» строку позовної давності для звернення до суду не відповідають матеріалам справи, оскільки із розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку вбачається, що останнє погашення заборгованості за кредитним договором здійснено 02 серпня 2015 року, із вказаними позовними вимогами банк звернувся до суду 31 липня 2018 року, тобто в межах трьохрічного строку позовної давності.

За вказаних обставин суд першої інстанції зробив передчасний висновок про відмову у задоволені позову з тих підстав, що позивачем не доведено факту отримання ОСОБА_1 кредитних коштів.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В анкеті-заяві позичальника від 01 серпня 2011 року процентна ставка не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитом.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з указаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитом, надані банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Колегія суддів вважає, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», який наявний в матеріалах даної справи, не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 01 серпня 2011 року шляхом підписання анкети-заяви, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Отже, вимоги банку щодо стягнення з ОСОБА_1  заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 01.08.2011 по 30.07.2017 у розмірі 96 170,73 грн,не можуть бути задоволені у зв`язку з їх безпідставністю через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 01 серпня 2011 року.

З наведених підстав, колегія суддів дійшла висновку, що банк не довів, що саме надані ним витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил надання банківських послуг є складовими кредитного договору і що саме ці Тарифи та Умови відповідач мав на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно брав на себе зобов`язання зі сплати відсотків за користування кредитними коштами.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17, провадження №14-131цс19.

Отже, рішення суду першої інстанції відповідно до п. 2, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог банку та стягнення з  ОСОБА_1  на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 17 286,77 грн. У задоволенні вимог в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 01.08.2011 по 30.07.2017 у розмірі 96 170,73 грннеобхідно відмовити.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України АТ КБ «ПРИВАТБАНК» має право на компенсацію відповідачем суми судового збору пропорційно до задоволених вимог (15,24%), сплаченого за подання позовної заяви в розмірі 268,53 грн, за подання апеляційної скарги – в розмірі 402,79 грн, а всього 671,32 грн (а.с.1, 76).

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі – Закон № 540-IX).

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.
Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2019 року в цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.
Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 01.08.2011 (тіло кредиту) в сумі 17 286,77 грн (сімнадцять тисяч двісті вісімдесят шість гривень 77 копійок).
У задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення 96 170,73 грнзаборгованості по процентам за користування кредитом – відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» сплачений судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 671,32 грн (шістсот сімдесят одна гривня 32 копійки).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 21 травня 2020 року.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: Г.С.Подліянова

І.В. Кочеткова