ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2020 р.	Справа № 480/31/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Русанової В.Б. ,
за участю: секретаря судового засідання - Ващук Ю.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.11.2019 року (суддя Соп`яненко О.В.; м. Суми; повний текст рішення складено 25.11.2019) по справі № 480/31/19
за позовом  ОСОБА_1     
до Військової частини НОМЕР_1                         
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 (надалі також - відповідач, в/ч НОМЕР_3 ), в якому просив суд: 
- визнати протиправним та скасувати пункт 9 наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 від 14.06.2018 №402 «Про результати службового розслідування», яким накладено на начальника бронетанкової служби військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани.
- визнати протиправним та скасувати пункт 12 наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 від 14.06.2018 №402 «Про результати службового розслідування»  яким за шкоду, заподіяну державі стягнуто з майора ОСОБА_1 479 407 грн. 17 коп.
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 та виплатити  кошти, стягнуті з ОСОБА_1 на виконання пункту 12 наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 від 14.06.2018 №402.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено.
Визнано протиправним та скасувати пункт 9 наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 від 14.06.2018 №402 «Про результати службового розслідування», яким накладено на начальника бронетанкової служби військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани.
Визнано протиправним та скасувати пункт 12 наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 від 14.06.2018 №402 «Про результати службового розслідування»  яким за шкоду, заподіяну державі стягнуто з майора ОСОБА_1 479 407 грн. 17 коп.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 та виплатити    кошти, стягнуті з ОСОБА_1 на виконання пункту 12 наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 від 14.06.2018 №402.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704,80 грн., сплачений при зверненні до суду. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги Військової частини НОМЕР_2 .
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначає, що при проведенні ревізії у травні-червні 2018 року виявлено нестачу чотирьох монокулярів та шести штук кріплень до них. Отримання монокулярів підтверджується нарядом в/ч НОМЕР_4 від 08.03.2016 та актом технічного стану у якому отримання приладів власним підписом засвідчив позивач. Документів про подальше передачу монокулярів до військової частини та постановку їх на облік у служби РАО у в/ч пп НОМЕР_5 не виявлено.  Відповідно до інвентарного опису матеріально відповідальною особою за прилади, нестача яких виявлена, є ОСОБА_1 . Таким чином,  майором ОСОБА_1 державі, в особі в/ч НОМЕР_1 , була завдана пряма дійсна шкода, оскільки останній отримував монокуляри нічного бачення та кріплення до них особисто під підпис (став матеріально-відповідальною особою) та в подальшому не передав у встановленому порядку до військової частини, так як передача вищевказаного майна не підтверджується документами військової частини НОМЕР_1 .
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
Розгляд справи в судовому засіданні 07.04.2020 проведено за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить службу у Збройних Силах України на посаді начальника бронетанкової служби в/ч НОМЕР_1 , має військове звання майор.
У період з 29.08.2014 по 30.04.2016 обіймав посаду заступника командира військової частини НОМЕР_6 з озброєння — начальника технічної частини. 
Документальною ревізією служби ракетно-артилерійського озброєння в/ч НОМЕР_6 за період з 30.12.2016 по 14.05.2018, що проведена у червні 2018 року, виявлено, серед іншого, нестачу чотирьох одиниць монокулярів нічного бачення AN PVS-14  та кріплення до них у кількості шести одиниць (т. 1, а.с. 40-46).
За результатами проведеного службового розслідування відповідач дійшов висновку про порушення позивачем вимог пп. 5 ст. 11, п.п. 8 ст. 75 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (т. 1, а.с. 12-27). Наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 402 від 14.06.2018 позивачу оголошено сувору догану та стягнуто 479 407,17 грн. на відшкодування заподіяної нестачею майна шкоди ( т. 1, а.с.  52-65).
Не погодившись з прийнятим відповідачем рішенням, позивач звернувся до суду з даним позвоом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що  відповідачем не доведено факту втрати монокулярів та кріплень до них, заподіяння у зв`язку з цим збитків, внаслідок невиконання (неналежного виконання) посадових обов`язків ОСОБА_1 , отже не доведено і наявності підстав для притягнення його до дисциплінарної та матеріальної відповідальності.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з таких підстав.
Згідно пункту 6 Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1225 від 4 серпня 2000 р., облік військового майна ведеться з метою отримання даних про його наявність, втрату, нестачу, рух, вартість та якісний (технічний) стан, необхідних для організації матеріально-технічного забезпечення військових частин, встановлення належного контролю за умовами зберігання, доцільністю та ефективністю його використання (витрачання), а також з метою підготовки даних для складення облікових документів та державної статистичної звітності.
Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами визначено Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі затвердженим постановою Верховної Ради України «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі» № 243/95-ВР від 23 червня 1995 р. (надалі за текстом - Положення).
Відповідно до пункту 2 Положення відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати. Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.
          Відповідно до п. 3 Положення військовослужбовці несуть матеріальну відповідальність за наявності; заподіяння прямої дійсної шкоди;  протиправної їх поведінки; причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності. Відповідно до п. 4 Положення відшкодування шкоди військовослужбовцями провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду.
Пунктом 8 Положення визначено, що  залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.
Пунктом 10 Положення передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.
Відповідно до п.13 Положення військовослужбовці несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі: а) умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; б) приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; в) заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; г) дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; ґ) недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети. 
Згідно пункту 16 Положення розмір заподіяної державі шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних обліку виходячи з вільних оптово-роздрібних чи договірних цін, що діють на період розгляду питання про матеріальну відповідальність, а в разі відсутності таких даних - за цінами, що обчислюються в порядку, який визначається Міністерством економіки України.
За змістом пунктів 17, 19, 23 Положення у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. Розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду;  вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно  шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки. Командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності. Якщо вину військовослужбовця чи призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню.
Згідно пункту 25 Положення утримання грошового нарахування за наказом про відшкодування заподіяної шкоди провадиться щомісячно у розмірі 20 відсотків, а у разі відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок розкрадання, умисного пошкодження військового майна, - у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення (заробітку).
Таким чином, виходячи з буквального тлумачення пункту 13 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди у разі, якщо вона заподіяна з їх вини. Наведений у цьому пункті перелік є вичерпним і розширенню не підлягає. 
В наказі, що оскаржується, відповідачем не зазначено яку саме з наведених обставин ним було встановлено.  Не зазначено і чому саме відповідач дійшов висновку про те, що нестача приладів є наслідком винних дій чи бездіяльності позивача. 
Крім того, судом встановлено, що період за який проводилась ревізія не охоплював час перебування ОСОБА_1 на посаді заступника командира військової частини НОМЕР_6 з озброєння — начальника технічної частини. 
Допитаний судом першої інстанції у якості свідка ОСОБА_3 пояснив, що у березні 2016 року тимчасово виконував обов`язки начальника служби РАО. ОСОБА_1 прибув з відрядження та привіз монокуляри нічного бачення та кріплення до них. Відомості про отримане майно свідком були відображені у відповідному журналі. У подальшому вони видавались до підрозділів за розпорядженнями командування. Звільнився зі служби і тому не може повідомити у якому стані та де зберігаються документи обліку. За твердженням позивача, що не були спростовані ніякими доказами, ним повідомлялось про такі обставини особі, яка проводила службове розслідування. Також ці обставини були підтверджені самим ОСОБА_3 у розмові з цією особою. Будь-які докази проведення перевірки таких повідомлень відповідачем не надано.   
Також самим відповідачем в ході службового розслідування встановлено та відображено у акті, що позивач звільнився з посади 30.04.2016 та переведений для подальшого проходження служби на іншу посаду. В акті службового розслідування відсутні відомості про встановлення будь-якої нестачі майна чи документів при передачі позивачем посади.
Крім того, з акту службового розслідування вбачається, що у січні 2018 року проведена інвентаризація матеріальних засобів служби РАО в/ч НОМЕР_6 . При цьому нестача монокулярів та кріплень не виявлена, нестача у бухгалтерському обліку не відображалась.      
З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено факту втрати монокулярів та кріплень до них, і заподіяння у зв`язку саме позивачем шкоди через його протиправну поведінку у вигляді не виконання (не належного виконання) службових обов`язків, не встановлено вину позивача та причинний зв`язку між його протиправною поведінкою і настанням шкоди, отже не доведено і наявності підстав для притягнення його до дисциплінарної та матеріальної відповідальності.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом визнання протиправним та скасуваня п.9 наказу від 14.06.2018 №402 , яким  на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани; п.12, яким за шкоду, заподіяну державі стягнуто з ОСОБА_1 479 407 грн. 17 коп. Враховуючи, що за зазначеним наказом проводились утримання з позивача, суд вважає необхідним зобов`язати відповідача провести перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 та виплатити кошти, стягнуті з нього на виконання п.12 наказу від 14.06.2018 №402.
У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.11.2019 року по справі № 480/31/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Відповідно до ч. 3 Розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, cтрок, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). 

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Т.С. Перцова    В.Б. Русанова   	
Повний текст постанови складено  13.04.2020 року