ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

21 квітня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/4423/19
Головуючий у першій інстанції - Яременко І. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/576/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:
голови  судового засідання -  судді Кузюри Л.В.,
суддів: Вінгаль В.М., Губар В.С.,
учасники судового процесу:
позивач: ОСОБА_1 ;
відповідачі: Приватне акціонерне товариство «Чернігівський завод радіоприладів», Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;
особа, яка подала скаргу: ОСОБА_1 ;
оскаржується рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова  від 30 січня 2020 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів», Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення середнього заробітку  за  час затримки розрахунку при звільненні,  
прізвище судді: Яременко І. В.; місце ухвалення рішення: м. Чернігів, дата складання повного тексту рішення: 03 лютого 2020 року,

                                       У С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ПрАТ «Чернігівський завод радіоприладів» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що працювала на посаді  провідного інженера з технічного нагляду ПрАТ «Чернігівський завод радіоприладів».  21.07.2014 року її було звільнено з роботи за скороченням штатної чисельності працівників згідно з положеннями п.1 ст.40 КЗпП України.
При звільненні позивачеві було нараховано заробітну плату в сумі 3697,15 грн, однак в день звільнення її виплачено не було, а тому позивач просила стягнути з відповідача на підставі статей 116, 117 КЗпП України середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, з урахуванням індексації у відповідності до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»,  в сумі 116 514,60 грн.
Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20.09.2019 року до участі у справі у якості співвідповідача було залучено  Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк».
Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 січня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «Чернігівський завод радіоприладів» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 9006 грн. 38 коп. без утримання податків та інших обов`язкових платежів та витрати понесені на професійну правничу допомогу в сумі 989грн. 42 коп. 
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила змінити рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити повністю її позовні вимоги, посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, та невірне застосування норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, суд першої інстанції дійшов  помилкового висновку відносно того, що днем розрахунку слід вважати дату перерахування коштів на  поточний рахунок позивача, а саме,  02.02.2015 року, оскільки про відкриття зазначеного рахунку її повідомлено не було.
Вказувала, що задовольняючи частково позов, суд першої інстанції помилково не застосував положення ст.2 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», відповідно до яких індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях та території України і які не мають разового характеру, у тому числі доходи з оплати праці (грошове забезпечення).
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , АТ КБ «Приватбанк» вказувало, що позивачем не було доведено порушення її прав та інтересів з боку співвідповідача АТ КБ «Приватбанк», а відтак, позовні вимоги щодо банку задоволенню не підлягають.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України за правилами спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи.
Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Датою постановлення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складення повного судового рішення.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення,а рішення суду без зміни,  виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що 21.07.2014 року позивача було звільнено з посади  провідного інженера з технічного нагляду ПрАТ «Чернігівський завод радіоприладів» за скороченням штатної чисельності працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (а.с. 2).
Грошові кошти в сумі 3 697,15 грн, належні до виплати позивачеві  при звільненні, згідно платіжного доручення №F0202V4NН8 від 02.02.2015 року, були зараховані відповідачем на поточний рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 з призначенням платежу: «Зарплата 14527000092, таб. 2178005465, НОМЕР_1 , ЧЕЗАРА ПАТ» (а.с.87,88).
Положеннями ч.1 ст.47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.
Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
За змістом ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.
Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені ст.116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 Кодексу, а саме, стягнення на користь працівника його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 
Враховуючи  ту обставину, що у день звільнення позивача відповідач не виплатив ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 3697,15 грн., суд першої інстанції, на підставі положень ст.117 КЗпП України, дійшов вірного висновку про стягнення з ПрАТ «ЧЕЗАРА» на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.07.2014 року  по 02.02.2015 року включно у сумі 9006 грн. 38 коп. 
Зазначений висновок ґрунтується на тому, що згідно з поданими доказами сума заборгованості була виплачена позивачеві 02.02.2015 року шляхом зарахування на її рахунок, відкритий в  АТ КБ «Приватбанк».
Про виплату заробітної плати відповідачем було повідомлено позивача за її зверненнями листами № 414/930 від 08.09.2016 року та №414/129 від 23.04.2019 року, зокрема зазначено про необхідність звернення за отриманням коштів до відділення АТ КБ «Приватбанк» (а.с.5).
За таких обставин, з урахуванням неналежного інформування відповідачем позивача про порядок отримання заборгованості по заробітній платі, суд першої інстанції підставно поновив позивачеві тримісячний строк звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, передбачений ч.1 ст. 233  КЗпП України, стягнувши при цьому середній заробіток лише за час фактичної затримки розрахунку.
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що вона має право на отримання грошової компенсації за весь період затримки виплати заробітної плати не ґрунтуються на Законі, адже положеннями статті 117 КЗпП України передбачена відповідальність роботодавця за невиплату при звільненні працівника всіх належних йому сум при звільненні у вигляді виплати працівникові середнього заробітку за весь період затримки саме по день фактичного розрахунку.
За змістом статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.
Оскільки всю суму заборгованості позивачеві було перераховано на банківський рахунок, жодного спору між сторонами з приводу виплати індексації заробітної плати  немає, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати та за своєю природою  є одноразовою виплатою,  вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з урахуванням індексації правомірно не були задоволені судом першої інстанції.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов  висновку про те, що судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, відповідно підстави для скасування рішення суду  відсутні.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391  ЦПК України, апеляційний суд
                                        П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова  від 30 січня 2020 року без зміни.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Голова судового засідання:                              Судді: