ПОСТАНОВА
Іменем України

11 червня 2020 року 
Київ
справа №826/5602/16
провадження №№К/9901/58594/18, К/9901/59396/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Жука А. В., Мартинюк Н. М,  
розглянув у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції  адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства земельних ресурсів України, Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, відділу Держгеокадастру у Тетіївському району Київської області, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, треті особи: Голова комісії з реорганізації Державного агентства земельних ресурсів України, перший заступник голови Держгеокадастру Шемелинець Людмила Миколаївна, Голова комісії з реорганізації відділу Держземагенства у Тетіївському районі Київської області Дячук Надія Анатоліївна про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, провадження у якій відкрито
за касаційними скаргами Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 березня 2018 року (суддя Амельохін В.В.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2018 року (судді Бужак Н.П., Костюк Л.О., Троян Н.М.), 
Суть спору та встановлені судами фактичні обставини справи.
1. ОСОБА_1 звернулася до суду адміністративним позовом до Державного агентства земельних ресурсів України (відповідач-1), Державної служби України з питань геодезії, картографії та земельного кадастру (відповідач-2), Відділу Держгеокадастру у Тетіївському районі Київської області (відповідач-3); треті особи: Голова комісії з реорганізації Державного агентства земельних ресурсів України перший заступник, Перший заступник голови Держгеокадастру Шемелинець Л.М. (третя особа-1); Голова комісії з реорганізації Відділу Держземагенства у Тетіївському районі Київської області, начальник Відділу Держгеокадастру у Тетіївському районі Київської області Дячук Надія Анатоліївна (третя особа-2), у якому з урахування заяви про зміну (уточнення) позовних вимог, просила:
1.1. визнати незаконним та скасувати наказ Державного агентства земельних ресурсів України «Про звільнення ОСОБА_1 » від 03.03.2016 № 33-кт/а;
1.2 поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Відділу Держгеокадастру у Тетіївському районі Київської області;
1.3 стягнути з Державного агентства земельних ресурсів України, Державної служби України з питань геодезії, картографії та земельного кадастру та Відділу Держгеокадастру у Тетіївському районі Київської області середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.03.2016 до дня поновлення на роботі.
1.4 стягнути з Державного агентства земельних ресурсів України, Державної служби України з питань геодезії, картографії та земельного кадастру та Відділу Держгеокадастру у Тетіївському районі Київської області 20000 гривень завданої моральної шкоди. 
2. У справі встановлено, що наказом Державного агентства земельних ресурсів України № 606-кт/а від 30.10.2012 ОСОБА_1 призначено на посаду начальника Відділу Держземагентсва у Тетіївському районі Київської області в порядку переведення з посади начальника Управління Держкомзему у Тетіївському районі Київської області.
3. Відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», від 14.01.2015 № 5 «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру» та від 20.10.2011 № 1074 «Про затвердження Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади», наказу Комісії з реорганізації Державного агентства земельних ресурсів України від 05.10.2015 № 480 «Про реорганізацію Відділу Держземагентства у Тетіївському районі Київської області» Відділ Держземагентства у Тетіївському районі Київської області реорганізовано шляхом приєднання до Відділу Держгеокадастру у Тетіївському районі Київської області.
4. Водночас, згідно з пунктом 5 постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру є правонаступником Державного агентства земельних ресурсів України.
5. У зв`язку із реорганізацією Відділу Держземагентства у Тетіївському районі Київської області ОСОБА_1 06.11.2015 було попереджено про вивільнення та запропоновано вакантну посаду головного спеціаліста сектору державного земельного кадастру (на період відсутності основного працівника до фактичного його виходу на роботу) Відділу Держгеокадастру у Тетіївському районі Київської області.
6. Позивач на запропоновану посаду погодилася, про що свідчить підпис на вказаному попередженні.
7. Відповідно до листа Держгеокадастру від 28.01.2016 № 31-28-0.15-1393/2-16, у зв`язку із виходом на роботу основного працівника, посада якого пропонувалася позивачу, останню запрошено до Держгеокадастру, де 11.01.2016, за пропозицією Головного управління Держгеокадастру у Київській області (з урахуванням інформації відділу Держгеокадастру у Тетіївському районі Київської області) та у зв`язку з відсутністю інших вакантних посад у відділі, ОСОБА_1 запропонували працевлаштування на вакантній посаді головного спеціаліста з державного геодезичного нагляду відділу Держгеокадастру у Тетіївському районі Київської області (на період відсутності основного працівника ОСОБА_2 до фактичного виходу її на роботу).
8. Від запропонованої посади ОСОБА_1 відмовилася, що підтверджується відповідним актом від 11.01.2016. 
9. Наказом № 33-кп/а від 03.03.2016 позивача звільнено з посади начальника Відділу Держземагентства у Тетіївському районі Київської області, у зв`язку із змінами організації праці, згідно з пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП). 
10. Підставою для видачі вказаного наказу зазначено попередження про вивільнення від 06.11.2015, акт про відмову ОСОБА_1 від подальшого працевлаштування у Відділі Держгеокадастру у Тетіївському районі Київської області від 11.01.2016, лист Держгеокадастру від 28.01.2016 № 31-28-0.15-1393/2-16, лист Держгеокадастру від 24.02.2016 № Г-638/0-429/6-16.
Рішення судів першої та апеляційної інстанцій. 
11. Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 30 березня 2018 року позов задовольнив частково.
11.1. Визнав протиправним та скасував наказ Державного агентства земельних ресурсів України «Про звільнення ОСОБА_1 » від 03.03.2016 № 33-кт/а.
11.2. Поновив ОСОБА_1 на іншій рівноцінній посаді державної служби в Головному управлінні Держгеокадастру у Київській області по відношенню до посади начальника Відділу Держземагентства у Тетіївському районі Київської області.
11.3. Стягнув з Головного управління Держгеокадастру у Київській області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 45454,50 грн. У задоволенні решти позовних вимог - відмовили. 
11.4. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на іншій рівноцінній посаді державної служби в Головному управлінні Держгеокадастру у Київській області по відношенню до посади начальника Відділу Держземагентства у Тетіївському районі Київської області та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 1842,75грн. допущено до негайного виконання.
12. Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 10 липня 2018 року залишив без змін рішення суду першої інстанції.
13. Суди попередніх інстанцій, з-поміж іншого, зазначили, що обов`язок працевлаштувати позивача покладено на Держгеокадастр як правонаступника Державного агентства земельних ресурсів України. У цьому зв`язку зазначили, що Держгеокадастр вживав заходів для працевлаштування позивача (листи від 28.01.2016 № 31-28-0.15-1393/2-16, від 24.02.2016 № Г-638/0-429/6-16), проте остаточної згоди на переведення на запропоновані вакансії ОСОБА_1 не надала. 
14. У справі встановлено, що позивачу пропонували дві вакантні посади: головного спеціаліста сектору державного земельного кадастру (на період відсутності основного працівника до фактичного його виходу на роботу) Відділу Держгеокадастру у Тетіївському районі Київської області та головного спеціаліста з державного геодезичного нагляду відділу Держгеокадастру у Тетіївському районі Київської області (на період відсутності основного працівника до фактичного виходу його на роботу).
15. З приводу посад, то відповідно до копій структури та штатного розпису Відділу Держгеокадастру у Тетіївському районі Київської області, наявних в матеріалах справи, кількість штатних посад у відділі на 2016 рік складала 11 осіб, а саме: начальник відділу - 1, заступник начальника відділу - завідувач сектору державного земельного кадастру - 1, головний спеціаліст сектору державного земельного кадастру - 2, завідувач сектору землеустрою та ринку земель - 1, головний спеціаліст сектору землеустрою та ринку земель - 1, головний спеціаліст-бухгалтер - 1, головний спеціаліст-юрисконсульт - 1, головний спеціаліст з інформаційних технологій та захисту інформації - 1, головний спеціаліст з державного геодезичного нагляду -1, водій автотранспортних засобів - 1.
16. Водночас, на підставі листа Відділу Держгеокадастру у Тетіївському районі Київської області від 22.07.2016 №ПІ-21/0-873/6-16 суди попередніх інстанцій констатували, що вільними були такі вакансії: станом на 06.11.2015 - посада заступника начальника відділу - завідувача сектору державного земельного кадастру, головного спеціаліста-бухгалтера, головного спеціаліста-юрисконсульта; станом на 11.01.2016 - посада заступника начальника відділу -завідувача сектору державного земельного кадастру, головного спеціаліста-юрисконсульта, головного спеціаліста з державного геодезичного нагляду (на період відсутності основного працівника до фактичного виходу його на роботу), головного спеціаліста-бухгалтера, головного спеціаліста з інформаційних технологій та захисту інформації; станом на 03.03.2016 - посада заступника начальника відділу - завідувача сектору державного земельного кадастру, головного спеціаліста-юрисконсульта, головного спеціаліста з державного геодезичного нагляду (на період відсутності основного працівника до фактичного виходу його на роботу), головного спеціаліста-бухгалтера, головного спеціаліста з інформаційних технологій та захисту інформації.
17. Відтак суди ствердили, що позивачеві не пропонували таких посад: заступника начальника відділу - завідувача сектору державного земельного кадастру, головного спеціаліста-юрисконсульта, головного спеціаліста-бухгалтера, головного спеціаліста з інформаційних технологій та захисту інформації.
18. У цьому зв`язку суди попередніх інстанцій встановили, що позивач здобула спеціальність «правознавство» і тому мотиви відповідача, через які він не вважав за потрібне пропонувати позивачу посаду головного спеціаліста-юрисконсульта, суди розцінили як безпідставні. 
19. З приводу того, що призначення на посаду начальника відділу, заступника начальника відділу - завідувача сектору державного земельного кадастру передбачає проведення конкурсу і таке призначення є виключним правом Голови Держгеокадастру за погодженням з Віце-прем`єр-міністром України - Міністром регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства, суди попередніх інстанцій, з посиланням на статтю 41 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII ), пункт 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 16 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначили, що у випадку ліквідації державного органу, його реорганізації, державному службовцю має бути забезпечена можливість переведення на іншу посаду, в тому числі, і в іншому державному органі, за умови наявності там відповідної вакансії. При цьому, таке переведення здійснюється лише за згодою державного службовця, без конкурсу, та може відбуватися як на рівнозначну, так і на нижчу посаду.
20. У випадку відсутності таких посад чи відмови державного службовця від переведення, до нього мають бути застосовані наслідки, передбачені статтею 87 Закону № 889-VIII та пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП.
21. Позаяк відповідачі не дотрималися порядку звільнення, позаяк не запропонували позивачу всіх вакантних посад відповідно до її кваліфікації, в тому числі і в Держгеокадастрі, наказ Державного агентства земельних ресурсів України «Про звільнення ОСОБА_1 » від 03.03.2016 №  33-кт/а є протиправним та підлягає скасуванню.
22. У цьому зв`язку зауважили, що відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, на час вирішення справи Відділ Держземагентства у Тетіївському районі Київської області припинено (запис №13491120008000591 від 02.06.2016), як і Відділ Держгеокадастру у Тетіївському районі Київської області (запис №13491110004000714 від 02.11.2017).
23. Отже, установи, з якої було звільнено позивача та до якої вона просила її поновити, на час вирішення справи є припиненими.
24. Суди попередніх інстанцій, проаналізувавши постанову Кабінету Міністрів України від 31.08.2016 №  581 «Про реформування територіальних органів Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру» зазначили, що ліквідувавши Відділ Держземагентства у Тетіївському районі Київської області та Відділ Держгеокадастру у Тетіївському районі Київської області, відтак утворивши Головне управління Держгеокадастру у Київській області по суті провела реорганізацію цих структур, адже від функцій, які виконували ліквідовані відділи, держава не відмовилася. 
25. Позаяк відділ, де проходила державну службу позивачка, та відділ, до якого остання просила її поновити на відповідній посаді, не існують як юридичні особи публічного права, а їх фактичним правонаступником на час вирішення справи є відповідач - Головне управління Держгеокадастру в Київській області, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, з метою повного захисту порушених прав та інтересів позивачки, вирішив поновити ОСОБА_1 на іншій посаді державної служби в Головному управлінні Держгеокадастру у Київській області, рівноцінній посаді начальника Відділу Держземагентства у Тетіївському районі Київської області.
Касаційне оскарження.
26. У касаційній Держгеокадастр просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволених позовних вимог і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
27. Зазначив, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку щодо правонаступництва Головного управління Держгеокадастру у Київській області, адже ліквідація (йдеться про відділ Держгеокадастру у Тетіївському районі Київської області) є однією з форми припинення юридичної особи, що не передбачає правонаступництва. 
28. Зазначив також, що позивача попереджено про наступне вивільнення і обов`язок щодо працевлаштування відповідач виконав належним чином. Переконує, що звільнення позивача було правомірним і підстав для задоволення позовних вимог не було.
29. Головне управління Держгеокадастру у Київській області у касаційній скарзі теж просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволених позовних вимог і прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
30. Мотиви цього відповідача подібні до тих, які навів Держгеокадастр. Зокрема Головне управління Держгеокадастру у Київській області наголосило на тому, що призначення на посаду начальника відділу Держгеокадастру у Тетіївському районі Київської області можливе виключно на конкурсних засадах. Такий конкурс був оголошений і позивач брала у ньому участь, проте не перемогла. Тим самим, вважає відповідач, вона підтвердила, що зайняття цієї посади відбувається за конкурсом. Суди, зобов`язавши поновити позивача на рівнозначній посаді, не перевірили наявності таких посад, як і не визначили який орган повинен вжити заходів для поновлення на посаді. 
31. У відзивах на зазначені касаційні скарги ОСОБА_1 зазначила, що висновки судів попередніх інстанцій правильні та обґрунтовані, підстав для їх скасування немає. Як можна зрозуміти зі змісту її пояснень, вона повністю поділяє висновки судів попередніх інстанцій і вважає їхні рішення правильними і обґрунтованими
ІV. Релевантні джерела права та оцінка Верховного Суду. 
32. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
33. Відповідно до частин другої, третьої статті 5 Закону № 889-VIII (в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин) відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.
34. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
35. За пунктом 6 частини першої статті 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону)
36. Відповідно до статті 43 Закону №  889-VIII, підставами для зміни істотних умов державної служби є: 1) ліквідація або реорганізація державного органу; 2) зменшення фонду оплати праці державного органу; 3) скорочення чисельності або штату працівників у зв`язку з оптимізацією системи державних органів чи структури окремого державного органу. 
37. Не вважається зміною істотних умов державної служби зміна назви структурного підрозділу державного органу або посади, не пов`язана із зміною функцій державного органу та основних посадових обов`язків.
38. Зміною істотних умов державної служби вважається зміна:
1) належності посади державної служби до певної категорії посад;
2) основних посадових обов`язків;
3) умов (системи та розмірів) оплати праці або соціально-побутового забезпечення;
4) режиму служби, встановлення або скасування неповного робочого часу;
5) місця розташування державного органу (в разі його переміщення до іншого населеного пункту).
39. Про зміну істотних умов служби керівник державної служби письмово повідомляє державного службовця не пізніш як за 60 календарних днів до зміни істотних умов державної служби, крім випадків підвищення заробітної плати.
40. У разі незгоди державного службовця на продовження проходження державної служби у зв`язку із зміною істотних умов державної служби він подає керівнику державної служби заяву про звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 83 цього Закону або заяву про переведення на іншу запропоновану йому посаду не пізніш як за 60 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби.
41. Якщо протягом 60 календарних днів з дня ознайомлення державного службовця з повідомленням про зміну істотних умов служби від нього не надійшли заяви, зазначені в абзаці другому цієї частини, державний службовець вважається таким, що погодився на продовження проходження державної служби.
42. У разі незгоди державного службовця із зміною істотних умов державної служби він має право оскаржити відповідне рішення в порядку, визначеному статтею 11 цього Закону.
43. За змістом пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі. 
44. Згідно з частиною третьою статті 87 Закону № 889-VIII процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.
45. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.
46. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
47. Звільнення з підстав, зазначених, зокрема, у пункті 1 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
48. Згідно зі статтею 492 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. 
49. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.
V. Оцінка Верховного Суду.
50. У справі встановлено, що позивача звільнили з посади відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП у зв`язку з ліквідацією Відділу Держземагентства у Тетіївському районі Київської області.
51. Позаяк спірні відносини виникли у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, зумовленими припиненням структурного підрозділу територіального органу Держгеокадастру, вирішення цього спору суди попередніх інстанцій розглядали в площині, зокрема, дотримання положень статті 49-2 КЗпП, у тому числі передбачених гарантій та обов`язку власника запропонувати іншу роботу (посаду державної служби (за наявності).
52. У справі встановлено, що позивача за два місяці попередили про реорганізацію Відділу Держземагентства у Тетіївському районі Київської області (шляхом його приєднання до Відділу Держгеокадастру у Тетіївському районі Київської області) та про майбутнє вивільнення. 
53. Звільнення з вказаної підстави покладає на відповідача обов`язок вжити заходів щодо працевлаштування працівника. Такий обов`язок вважається належно виконаним, якщо працівникові запропоновано усі вакантні посади з урахуванням рівня його кваліфікації та фаху, з урахуванням посадових обов`язків, незалежно від того, чи погодився працівник на переведення на ці запропоновані посади. Тобто роботодавець повинен вжити усіх можливих заходів для того, щоб запобігти необґрунтованому звільненню працівника. 
54. У цій справі суди встановили, що позивачу пропонували посади, але не усі,  на підставі чого зроблено висновок, що відповідач належним чином не виконав свого обов`язку щодо працевлаштування. 
55. В обсязі встановлених в цій справі обставин у зіставленні з правовим регулюванням спірних відносин такий висновок є правильним. У контексті спірних правовідносин зазначимо, що обов`язок щодо працевлаштування працівника (у випадку реорганізації) означає не просто запропонувати одну чи декілька вакансій, а всі можливі вакансії задля того, щоб створити якомога більше можливостей для працевлаштування особи. 
56. Оцінка того, наскільки роботодавець виконав свій обов`язок щодо працевлаштування залежить від конкретних обставин, за яких відбувається реорганізація, зокрема які наслідки вона передбачає у структурі і штатному розписі установи/органу (зокрема, чи передбачається скорочення). Суд касаційної інстанції в межах своїх повноважень не може перевіряти  і оцінювати докази на предмет того, які зміни відбулися внаслідок реорганізації Відділу Держземагентства у Тетіївському районі (зокрема в аспекті функціонального спрямування та структурної організації роботи), які посади були вакантними в утвореному відділі Держгеокадастру у Тетіївському районі і які із них не запропонували позивачеві і чому.  Під час касаційного перегляду колегія суддів виходить із того, що такі обставини (в цій справі) є встановленими і ті доводи, які відповідачі зазначили у касаційних скаргах, не спростовують/не заперечують з`ясованих судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин.  
57. Отож, позаяк Держгеокадастр (як правонаступник Держземагентства) не виконав належним чином свого обов`язку щодо працевлаштування позивача, звільнення останньої із займаної посади на підставі спірного наказу було неправомірним. 
58. З приводу поновлення позивача, то висновок, якого дійшов суд першої інстанції і з яким погодився суд апеляційної інстанції, в площині обставин цієї справи та правового регулювання спірних відносин є правильним. 
59. У справі встановлено, що Відділ Держземагентства у Тетіївському районі Київської області та Відділ Держгеокадастру у Тетіївському районі Київської області на дату вирішення спору були припинені (як юридичні особи). Зобов`язавши поновити позивача на рівноцінній посаді державної служби в Головному управлінні Держгеокадастру у Київській області суд першої інстанції виходив з того, що поновити в жоден із вказаних відділів уже неможливо. 
60. Колегія погоджується з тим, що коли йдеться про суб`єктів владних повноважень, то наявність у них статусу юридичної особи не визначає їх правового статуту у публічно-правових відносинах. Важливим є обсяг повноважень, якими наділений цей суб`єкт у певній царині суспільних відносин. Спосіб, у який держава реалізує владні повноваження через свої державні органи, може змінюватися (приміром, через утворені територіальні органи, як-от управління, підрозділи, відділи, відділення, які можуть діяти як самостійні структурні одиниці зі статусом юридичної особи, або ж у складі центрального органу як структурний підрозділ), але коли йдеться про ліквідацію певного органу державної влади як юридичної особи важливим є з`ясувати насамперед чи припиняються водночас його завдання та функції або чи передбачено передання того обсягу функціоналу, яким була наділена ця державна інституція, іншим органам виконавчої влади. 
61. Подібний підхід висловив Верховний Суд України у постанові від 04.03.2014 у справі № 21-8а14. 
62. У цій справі встановлено, що позивач працювала на посаді начальника Відділу Держземагентства у Тетіївському районі Київської області, у зв`язку з його реорганізацією її звільнили, однак ані до новоутвореного Відділу Держгеокадастру у Тетіївському районі Київської області (який згодом теж ліквідовано як юридичну особу), ані на іншу посаду державної служби у Головному управлінні Держгеокадастру у Київській області (у складі/структурі якого діяли ці відділи) її не призначили. 
63. З огляду на встановлені в цій справі обставини, звільнення позивача із займаної посади було неправомірним і може вважатися втручанням у її права. Поновити на раніше займану посаду або на посаду державної служби в новоутвореному відділі було об`єктивно неможливо. Тому зважаючи на правовий статус Головного управління Держгеокадастру у Київській області обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права позивача в контексті спірних правовідносин є виправданим і обґрунтованим У цьому зв`язку зауважимо, що поновити на рівноцінну посаду, як зазначено у судовому рішенні суду першої інстанції, не слід розуміти як зобов`язання поновити на таку саму посаду, з якої звільнили позивача. Колегія суддів погоджується з доводами відповідачів, що зайняття певних посад державної служби має свої особливості (визначені законом), зокрема йоли йдеться про керівну посаду, то призначення на неї може відбутися тільки за результатами конкурсу. 
64. Але у площині цього спору йдеться не стільки про назву посади державної служби і коло повноважень за цією посадою, скільки про необхідність відновити порушене право позивача працювати на посаді державної служби в тому органі  (інституції), з посади у якому її було неправомірно звільнено, з урахуванням, зокрема (але не виключно) її фаху, освітньо-кваліфікаційного рівня, категорії раніше займаної посади. 
65. Головне управління Держгеокадастру у Київській області є територіальним органом Держгеокадастру і позаяк суди попередніх інстанцій встановили, що виконувані ним завдання та функції охоплюють ті, якими було наділено Відділ Держгеокадастру у Тетіївському районі Київської області, останнє має своїм обов`язком вжити заходів для поновлення ОСОБА_1 на  посаді державної служби. 
66. Доводи Головного управління Держгеокадастру у Київській області стосовно того, що суди попередніх інстанцій не перевірили наявності вакансій у цій інституції не спростовують зазначених висновків; понад те, такі аргументи не охоплюються предметом доказування у цій справі. 
67. Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
68. Згідно з частинами першою, другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС; тут і далі - в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 460-IX) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
69. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
70. Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
71. Переглянувши оскаржені судові рішення в межах доводів касаційної скарги відповідно до статті 341 КАС, колегія суддів не встановила неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права або порушень норм процесуального права. 
72. Доводи касаційної скарги висновків судів та обставин справи не спростовують.
Керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15  січня 2020 року № 460-IX, статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
п о с т а н о в и в :
1. Касаційні скарги Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Київській області залишити без задоволення. 
2. Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 березня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2018 року в цій справі - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 
Головуючий                                                                                          М. І. Смокович 
Судді                                                                                                    А. В. Жук
                                                                                                    Н. М. Мартинюк