ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2429/20 Справа № 203/3472/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Каратаєвої Л.О.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,
 
за участю секретаря судового засідання – Літвінової А.Г.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2019 року по справі за позовом акціонерного товариства "ОТП Банк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 
                                           В С Т А Н О В И Л А:
22 вересня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просив стягнути у солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 17 лютого 2006 року №ML-301/031/2006 у сумі 63018,22 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 25.07.2017 року становить 1627294, 28 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 43707,62 доларів США, що еквівалентно 1128644,39 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом з 08.06.2014 року по 24.07.2017 року — 19310,60 доларів США, що еквівалентно 498649,90 грн. Стягнути у рівних частках з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 24409,44 грн. (т.1 а.с.2-4).
Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2019 року позов АТ "ОТП Банк" — задоволено. Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором від 17 лютого 2006 року № ML-301/031/2006 у сумі 63 018,22 доларів США (основна заборгованість – 43707,62 доларів США; проценти – 19310,60 доларів США). Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «ОТП Банк» компенсацію судових витрат у сумі 12204,72 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» компенсацію судових витрат у сумі 12 204,72 грн.(т.4 а.с.236-237).
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволені позову АТ «ОТП Банк» відмовити у повному обсязі (т.4 а.с.238-243).
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що 17.02.2006 року між ЗАТ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є позивач) та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №ML-301/031/2006, за умовами якого позивач надав відповідачеві кредит у сумі 53000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом (11,0% на рік) з кінцевим терміном повернення – 17.02.2021 р. (т. 1 а.с. 5 – 13, 182 – 184а, 185 – 188, 191 – 250, т. 2, т. 3 а.с. 1 – 103, 149 – 250, т. 4 а.с. 1 – 126).
Того ж дня між ЗАТ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_1 укладено договір поруки №SR-301/026/2006, згідно з яким ОСОБА_1 зобов`язалася солідарно з ОСОБА_2 відповідати за своєчасне повернення ним коштів за укладеним кредитним договором (т. 1 а.с. 15, 16, 189, 190).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі не виконують свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та процентів за ними і у них перед позивачем, станом на 25.07.2017, утворилася заборгованість у сумі 63018,22 доларів США відповідно до доданого позивачем розрахунку (т. 1 а.с. 14, 184, т. 3 а.с. 143, 144), а саме: -основна заборгованість – 43707,62 доларів США; -проценти – 19310,60 доларів США, яка підлягає стягненню солідарно з відповідачів. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції. 
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
ОСОБА_2 дотепер не виконує свої обов`язки з повернення кредиту та процентів за ним, таке невиконання є порушенням його зобов`язань у розумінні приведеної норми.
Судом першої інстанції встановлено, що основне зобов`язання (кредитний договір) забезпечене договором поруки, укладеним з ОСОБА_1 , отже, зважаючи на те, що дотепер боржник за кредитним договором не виконав свої зобов`язання, позивач вправі одночасно (солідарно) звернути свої вимоги й до поручителя.
       За обставинами справи позивачем було доведено, що відповідачі не виконували своїх обов`язків належним чином внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, а тому апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції по суті спору. 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд безпідставно відмовив у проведенні судової економічної експертизи, колегія суддів відхиляє, оскільки ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 травня 2019 року призначено у справі за позовом АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором судову економічну експертизу. Однак, у зв`язку з невиконанням клопотання експерта, справа була повернута до суду без виконання ухвали (том 4 а.с.210-211,219-222). Про призначення судової економічної експертизи в суді апеляційної інстанції апелянт не клопотав.
Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції порушив ст. 6 Конвенції, відмовивши у відкладенні судового засідання через неявку представника відповідача, колегія суддів відхиляє, оскільки дотримання розумних строків розгляду цивільної справи, є обов`язковою складовою права на справедливий суд та гарантується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідач приймала участь у судовому засіданні, крім того, колегія суддів звертає увагу, що справа перебуває в проваджені суду першої інстанції з вересня 2017 року.
Колегія суддів не може прийняти до уваги заяву про пропуск строку позовної давності,з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.
       Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
       Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України cплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 
Однак відповідач ОСОБА_1 приймала участь у розгляді справи в суді першої інстанції і до винесення судом першої інстанції рішення не подала суду заяву про застосування позовної давності. 
Отже, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду.
Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.
Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволенню.
Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2019 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.
Судді: