ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/4928/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Панченко Н.Д.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  21 травня 2020 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Беспалова О. О., суддів: Ключковича В. Ю., Парінова А. Б., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту: 09 грудня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Броварського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про визнання протиправною відмови, визнання незаконними дій, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

           ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Броварського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про (з урахуванням уточнених позовних вимог) визнання протиправною відмови у оформленні позивачеві паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 06 травня 1998 року Броварським МВГУ МВС України в Київській області, у формі паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України від 26.06.1992 р. № 2503-ХІІ, а саме: вклеювання в паспорт фотокартки позивача, який досяг віку 45 років; зобов`язання оформити позивачеві паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 06 травня 1998 року Броварським МВГУ МВС України в Київській області, у формі паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ, а саме вклеїти в паспорт фотокартку з позивача, як з його власника, який досяг віку 45 років; стягнути на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди з боку відповідача грошової компенсації у розмірі 150000, 00 грн.
          Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.
          Визнано протиправною відмову Броварського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області в оформленні ОСОБА_1  паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 06 травня 1998 року Броварським МВГУ МВС України в Київській області у формі паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ, шляхом вклеювання до паспорту фотографії відповідного віку.
          Зобов`язано Броварський районний відділ Центрального міжрегіонального Управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області вклеїти в паспорт громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданого 06 травня 1998 року Броварським МВГУ МВС України в Київській області у формі паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ, фотокартку позивача, який досяг віку 45 років.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, вважаючи, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що немає нешкідливого порушення права. З цих підстав апелянт вважає хибним висновок суду першої інстанції щодо необхідності у питанні стягнення моральної шкоди встановлювати ступінь завдання такої шкоди позивачеві неправомірними ршеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.
Апелянт зауважує, що сума моральної шкоди становить: недоотримані доходи за 10 місяців, зруйновані певні життєві плани, душевні страждання, приниження честі та гідності.
Відзив до Шостого апеляційного адміністративного суду не надходив.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги виключно в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, 19 лютого 2019 року позивач звернувся з письмовою заявою на ім`я керівника відділу ДМС в м. Бровари ОСОБА_2 з проханням вклеїти фотографію в діючий паспорт громадянина України в формі паспортної книжечки зразка 1994 року відповідно до вимог діючого законодавства. Прострочення строку звернення мотивував певними обставинами. Крім того, позивач відмову від примусової заміни діючого паспорта у вигляді книжечки на ID - картку мотивував своїми світоглядними та релігійними переконаннями, відмовою від присвоєння цифрового ідентифікатора особистості у виді унікального номера запису в реєстрі та від зняття біометричної інформації щодо себе та її подальшого зберігання, використання, обробки в Єдиному державному демографічному реєстрі. 
Листом від 20.02.2019 р. № М-17-19 відповідач повідомив позивача, що 05 жовтня 2018 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2018 року № 795 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України». П.6 Порядку внесено зміни щодо обов`язкового обміну паспорта зразка 1994 року на паспорт у формі карки, якщо особа досягла 25- чи 45- річного віку та не звернулася в установленому законодавством порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток. Також відповідач вказав, відповідно до статей 35, 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. Статтею 24 Конституції України, визначено, що всі громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом та не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Отже, переконання особи, належність до окремих соціальних груп не можуть бути законною підставою для увільнення від своїх обов`язків перед державою або відмови від виконання законів.

Задовольняючи позовні вимоги в частині суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у даному випадку відсутня будь-яка загроза національній безпеці, економічному добробуту або правам людини, а тому збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди є втручанням держави в її особисте та сімейне життя.
Суд першої інстанції зауважив, що законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює порушення конституційних прав такої особи.                
З огляду на те, що паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, є документом встановленої форми та зразка, а також те, що перелік інформації, яка може бути в ньому зазначена, є вичерпним, суд дійшов висновку про те, що відмова відповідача не відповідає вимогам законодавства.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції зауважив, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження чи факту спричинення моральної шкоди, чи причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та спричиненням моральної шкоди, а також не надано жодних доказів завдання позивачу фізичного болю, душевних страждань або приниження репутації фізичної особи (виписки з історії хвороби, дані медичного обстеження, докази втрати репутації тощо).
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 2    ст. 23 ЦК України    моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Пунктом третім постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Пунктами четвертим та п`ятим постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4).
Враховуючи доводи позивача, колегія суддів не ставить під сумнів існування у позивача певного емоційного дискомфорту під час виникнення даного спору, оскільки така реакція сторони, чиї права є порушеними, не може викликати жодного сумніву.
Водночас, вимоги щодо доведення особою виникнення у неї саме душевних страждань, що, на думку колегії суддів, не тотожні емоційному пригніченню, попри твердження позивача, підлягають доведенню останнім при вирішенні питання відшкодування моральної шкоди.
Натомість, позивачем не доведено факту виникнення у нього душевних страждань та причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та виникненням відповідних страждань.
За таких обставин, підстави для стягнення моральної шкоди відсутні.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують позицію суду першої інстанції та відхиляються колегією суддів за необгрунтованістю.
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Керуючись ст.ст.  229,  308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Броварського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про визнання протиправною відмови, визнання незаконними дій, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                                                   	                   О. О. Беспалов	
Суддя 	                        В. Ю. Ключкович	
Суддя	                 А. Б. Парінов	

(Повний текст постанови складено 21.05.2020 р.)