ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
 
іменем України

17 червня 2020 року
м. Харків

справа № 953/21123/19
провадження № 22-ц/818/465/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Котелевець А.В.,
суддів – Бурлака І.В., Яцини В.Б.,
за участю секретаря – Кравченко О.О.,

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 , 
третя особа – Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2019 року в складі судді Золотарьової Л.І.,

у с т а н о в и в:

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа – Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк»), та просив:

Визнати спільною сумісною власністю подружжя: 

- автомобіль марки «TOYOTA LAND CRUISER», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 ;

- квартиру АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер 6310136600:12:034:0078;

- автомобіль марки «CHEVROLET NIVA», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_4 ;

- житловий будинок АДРЕСА_3 .

Визнати спільним майновим зобов`язанням подружжя залишок боргу по договору про іпотечний кредит № HAL2GA0040300007 від 24 жовтня 2018 року в сумі 586 667 грн. 

Визнати за ним та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині за кожним на:

- квартиру АДРЕСА_1 ;

- житловий будинок АДРЕСА_3 ;

- земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер 6310136600:12:034:0078.

Залишити за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки «TOYOTA LAND CRUISER», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , стягнувши з неї на його користь грошову компенсацію, що становить 1/2 частину вартості вказаного автомобіля в розмірі 209 797 грн. 

Визнати за ним право власності на автомобіль марки «CHEVROLET NIVA», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_4 , стягнувши з нього на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію, що становить 1/2 частину вартості вказаного автомобіля в розмірі 47 647,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на його користь 1/2 частину сплачених коштів за період з квітня по жовтень 2019 року на повернення кредиту в розмірі 38 500 грн та розподілити зобов`язання за договором про іпотечний кредит № HAL2GA0040300007 від 24 жовтня 2018 року по 1/2 частині за кожним в розмірі, що на момент звернення до суду не повернуті банку.

Позов мотивовано тим, що під час шлюбу з ОСОБА_2 придбано вищевказане майно, яке зареєстроване на дружину. На даний час в провадженні Комінтернівського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа № 641/4323/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. В добровільному порядку відповідач відмовляється провести розподіл спільного майна подружжя та спільних боргових зобов`язань, у зв`язку з чим він звернувся до суду з відповідним позовом.

В заяві про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 просив накласти арешт на: автомобіль марки «TOYOTA LAND CRUISER», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 ; квартиру АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер - 6310136600:12:034:0078; автомобіль марки «CHEVROLET NIVA», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_4 ; житловий будинок АДРЕСА_3 .

Заява мотивована тим, що відповідач є професійним адвокатом, а тому може без його згоди відчужити їх спільне майно, що завдасть шкоди його майновим правам та ускладнить їх відновлення. 

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_2 задоволено. Заборонено відчуження нерухомого майна, належного ОСОБА_2 , а саме: 

- автомобіля марки «TOYOTA LAND CRUISER», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 ;

- квартири АДРЕСА_1 ;

- земельної ділянки площею 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер - 6310136600:12:034:0078;

- автомобіля марки «CHEVROLET NIVA», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_4 ;

- житлового будинку АДРЕСА_3 .

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. 

12 листопада 2019 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до нотаріально посвідченої заяви, ОСОБА_1 , перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій та правові наслідки, діючи добровільно, своїм підписом підтвердив, що будь – яке нерухоме та рухоме майно, що було придбано позивачем та ОСОБА_2 , незалежно від спільних вкладень (поліпшень) до нього, зроблених під час шлюбу, є особистою приватною власністю того з подружжя, на кого зареєстроване нерухоме майно та рухоме майно, а також наступне майно, що буде придбане (побудоване) в період перебування у шлюбі та зареєстроване на ім`я одного із подружжя. Позивачем не спростовується, що майно, щодо якого встановлено заборону відчуження, зареєстровано за нею на праві власності. Даний факт підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу. Таким чином, вищевказане нерухоме та рухоме майно належить їй на праві особистої приватної власності. Також позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували наявність ризиків, які призведуть до невиконання або ускладнення виконання рішення суду.

10 лютого 2020 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін.

Відзив мотивовано тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм діючого законодавства, з урахуванням усіх обставин справи, з дослідженням усіх матеріалів та доказів, а тому є законною і обґрунтованою, а скарга такою, що не підлягає задоволенню. 

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. 

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 

Статтею 149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття певних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Крім того, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, при обрані заходів забезпечення позову, суд повинен також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

Види забезпечення позову передбачені статтею 150 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії.

Матеріали справи свідчать, що предметом спору у даній справі є поділ майна подружжя. 

Оскільки майно, яке є об`єктом поділу зареєстроване за ОСОБА_2 , вона має об`єктивну можливість вчинення дій щодо його відчуження, що ускладнить виконання можливого рішення суду. 

З урахуванням викладеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність забезпечення позову, та вважає обраний вид забезпечення співмірним із заявленими позивачем вимогами, таким, що не порушує право власника на користування майном, а лише обмежує право відчуження на час розгляду справи задля збереження майна у власності відповідача. 

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Ухвала суду першої інстанції є законною, постановленою з дотриманням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 149 - 150, 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 – 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2019 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 19 червня 2020 року.

Головуючий –                                                                                 А.В. Котелевець 

Судді – І.В. Бурлака

В.Б. Яцина