УХВАЛА        
 
21 травня 2020року
 
м. Київ
 
справа № 332/2202/19
 
провадження № 61-7742ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М.,                 Кузнєцова В. О.
 
розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» на постанову Запорізького апеляційного суду від 18 березня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») про стягнення сум компенсації втрати частини доходів, виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
 
ВСТАНОВИВ :
 
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом до АТ «Українська залізниця», в якому просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 21 травня 2012 року по 05 травня 2019 року включно в сумі 456 492 грн; стягнути компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із несвоєчасною виплатою заробітної плати в сумі 28 581 грн 64 коп. 
 
Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня                2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 21 травня 2012 року по 05 травня 2019 року включно в сумі 456 492 грн.
 
Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь                                             ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку їх виплати в сумі 28 581 грн 64 коп.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Місцевий суд, задовольняючи позов ОСОБА_1 , виходив з того, що позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 21 травня 2012 року (дата звільнення) по 05 травня 2019 року (дата виплати заробітної плати) в сумі 456 492 грн. Крім того, наявні підстави для стягнення з                                 АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків її виплати в сумі 28 581грн 64 коп.
 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 18 березня 2020 року апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» задоволено частково.
Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня                     2019 року в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, змінено, зменшено розмір стягнутого з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку до 255 060 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.
 
Апеляційний суд, керуючись частиною четвертою статті 263 ЦПК України врахував висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 26 червня 2019 року в справі № 761/9584/15-ц та зменшив розмір стягнутого з АТ «Українська залізниця» на користь                        ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку до                255 060 грн. Апеляційний суд врахував суму заборгованості                       28 581 грн 64 коп. та свідому поведінку позивача, який будучи обізнаним про наявну заборгованість, протягом більше ніж шість років (з 2012 року і по 2019 рік) без поважних причин (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах справи відсутні) не звертався до відповідача з вимогами про стягнення заборгованості з заробітної плати, не виплаченої йому при звільненні. Визнав саме такий розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні співмірним, розумним, справедливим та достатнім.
 
У травні 2020 року АТ «Українська залізниця» звернулось до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на постанову Запорізького апеляційного суду від 18 березня 2020 року, в якій просить змінити оскаржуване судове рішення в частині розміру стягнутого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 2,4 %, а саме, до 10 955 грн 80 коп., а також в частині вирішення питання про розподіл судових витрат.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються                                        справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин.
 
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на       01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята 
статті 19 ЦПК України).
 
Ціна позову у цій справі становить 485 073 грн 64 коп, що станом на                 01 січня 2020 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102, 00 грн х 250 = 525 500, 00 грн).
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Зазначена справа не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Касаційний цивільний суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини, передбачені пунктом                        2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав як для висновку про те, що справа становить виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, так і для висновку про те, що розгляд справи судом касаційної інстанції потрібен для формування єдиної судової практики правозастосування, у зв`язку з чим відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.
 
Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що                        суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено те, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті             392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
 
З урахуванням наведеного, оскільки АТ «Українська залізниця» подало касаційну скаргу на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, а Верховним Судом не встановлено обставин, за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягало б касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ :
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «Українська залізниця» на постанову Запорізького апеляційного суду від 18 березня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення сум компенсації втрати частини доходів, виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

Судді:	В. С. Жданова  	
 	В. М. Ігнатенко  	
 	В. О. Кузнєцов