Постанова
Іменем України
 
11 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 304/516/17
провадження № 61-36673св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Висоцької В. С., Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Фаловської І. М., 
 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Міністерство оборони України,
третя особа – ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 03 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Бисаги Т. Ю., Фазикош Г. В., Собослоя Г. Г., у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа – ІНФОРМАЦІЯ_1 , про відшкодування моральної шкоди. 
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
 
Короткий зміст позовних вимог
 
ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивував тим, що з 1992 року проходив військову службу на офіцерських посадах в Збройних Силах України. Однак, у 2003 році під час виконання службових обов`язків отримав травму, внаслідок чого у 2013 році, у період загострення захворювання, пов`язаного з останньою, був звільнений в запас відповідно до частини шостої статті  26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Так, у березні 2013 року за висновками медико-соціальної експертної комісії йому була встановлена ІІІ група інвалідності (ступінь втрати професійної працездатності 45%), а у лютому 2014 року встановлений причинний зв`язок травми з виконанням обов`язків військової служби. За таких обставин, 10 серпня 2015 року в порядку статті 16 вказаного Закону йому була виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 182 700 грн. Оскільки зазначеною травмою йому було завдано моральну шкоду, яка полягає в тривалих і глибоких душевних переживаннях, стражданнях, численних негативних наслідках, зокрема погіршення стану здоров`я, а статтею 17 Закону України «Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачене відшкодування такої у встановленому законом порядку, тому враховуючи наявність вини відповідача просить стягнути з останнього 200 000 грн моральної шкоди.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 13 грудня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 25 000 грн моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.
 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки встановлена позивачу третя група інвалідності та заподіяння йому моральної шкоди є наслідком травми та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків і проходженням військової служби, тому позивач має право на відшкодування такої шкоди.
 
Постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 03 квітня 2018 рокурішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 13 грудня 2017 року скасовано, ухвалено по справі нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що  фактичні обставини справи свідчать про те, що позивач, керуючи власним транспортним засобом з власної вини заподіяв собі тілесні ушкодження, а тому в даному випадку позивачем не доведений факт дії або бездіяльності Міністерства оборони України щодо спричинення моральної шкоди.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі, поданій у червні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм матеріального права просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі та витребувано її із Перечинського районного суду Закарпатської області.
 
04 червня 2020 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Висоцької В. С., Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не повно досліджено обставини справи. Заявник зазначає, що під час виконання службових обов`язків отримав травму, а тому має право на відшкодування моральної шкоди.
 
Відзив на касаційну скаргу не надходив
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Судом встановлено, що 21 травня 2003 року о 19.45 год ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час повернення із служби додому в м. Ужгород, тобто під час виконання службових обов`язків, внаслідок вибуху переднього колеса у с. Дубриничі потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, в результаті чого отримав травму голови та опорно-рухової системи.
 
За час проходження служби у військових комісаріатах Закарпатської області після отриманої травми ОСОБА_1 неодноразово звертався за медичною допомогою у військову частину НОМЕР_1 , там проходив стаціонарне лікування наслідків перенесеної закритої черепно-мозкової травми, отриманої в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди, а 05 листопада 2013 року був направлений на військово-лікарську комісію для визначення ступеня його придатності до військової служби.
 
ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковника ОСОБА_1 , військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як особу офіцерського складу Сухопутних військ Збройних Сил України, звільнено з військової служби у запас за частиною шостою, пунктом «б» (за станом здоров`я) (а. с. 4).
Згідно витягу з протоколу № 69 засідання військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 17 лютого 2014 року встановлено, що травма і захворювання позивача, що підтверджені свідоцтвом про хворобу та даними медичної книжки за період служби, згідно яких він був визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час – пов`язані з виконанням обов`язків та проходженням військової служби (а. с. 5).
 
03 березня 2014 року за результатами огляду ОСОБА_1 медико-соціальною (експертною) комісією позивачу було встановлено третю групу інвалідності з 45 % втрати професійної працездатності у зв`язку з травмою та захворюваннями, пов`язаними з виконанням обов`язків та проходженням військової служби, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серія 10 ААБ № 462479 від 03 березня 2014 року (а. с. 6).
 
З пункту 7 виписки № 795 із медичної карти амбулаторного хворого від 22 травня 2003 року Закарпатської обласної клінічної лікарні вбачається, що травма побутова, їхав на автомобілі і вдарив в дерево (а. с. 106–107).
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі – Закон № 460-ІХ).
 
Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Отже, розгляд касаційної скарги у цій справі здійснюється у порядку, визначеному ЦПК України в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
 
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції без змін, оскільки її ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
 
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
 
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
 
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
 
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
 
Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
 
Положення частини першої статті 1167 ЦК України покладають обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди, завданої фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, на особу, яка її завдала, за наявності її вини.
 
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
 
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
 
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
 
Сам по собі факт наявності шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, оскільки необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.
 
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
 
Соціальний захист військовослужбовців – діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (стаття 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).
 
Також, пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
 
Верховний Суд погоджується із висновком суду апеляційної інстанції, що фактичні обставини справи свідчать про те, що позивач, керуючи власним транспортним засобом з власної вини заподіяв собі тілесні ушкодження, а тому в даному випадку позивачем не доведений факт дії або бездіяльності Міністерства оборони України щодо спричинення моральної шкоди.
 
Необхідно зазначити, що у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовці та особи, на яких поширюється дія Законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», користуються пільгами, гарантіями та компенсаціями, передбаченими цими законами, в тому числі, право на які виникає у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби.
 
Згідно наявного у справі посвідчення позивач отримує пенсію по інвалідності, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – інвалідів війни, а також на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів військової служби, тобто користується усіма правами і свободами людини і громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України.
 
Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
 
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
 
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
 
Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновку суду апеляційної інстанції.
 
Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
З огляду на вищевказане колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, оскільки доводи касаційної скарги правильного висновку суду апеляційної інстанції не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 03 квітня 2018 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: 	В. С. Висоцька   А. І. Грушицький 	
 	 	
 	І. М. Фаловська