ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

25 березня 2020 року 	м.Дніпро	справа № 199/158/20 2-а/199/18/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Баранник Н.П. (доповідач),
суддів:  Малиш Н.І., Щербака А.А.,    
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, інспектора з паркування відділу контролю за паркуванням Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Колісник Ігоря Івановича на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду                       м. Дніпропетровська від 30 січня 2020 року у справі №199/158/20 (2-а/199/18/20)                                    (суддя Подорець О.Б.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до інспектора з паркування відділу контролю за паркуванням Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Колісник Ігоря Івановича, третя особа: Інспекція з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:
           ОСОБА_1 (далі - позивач-1) та ОСОБА_2 (далі - позивач-2) звернулись до суду з позовом, в якому просили скасувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ІП №003644 від 06 травня 2019 року у відношенні до ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень за вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.
          Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2020 року адміністративний позов задоволено частково, скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення серії ІП №003644 від 06 травня 2019 року, винесену інспектором з паркування відділу контролю за паркуванням інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Колісник Ігоря Івановича, згідно якої на                      ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн., за правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КУпАП. Справу про адміністративне правопорушення закрито.
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем та третьою особою подано апеляційні скарги. Посилаючись на неповне з`ясування судом обставин,  що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, скаржники просять скасувати оскаржене рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
          Від позивачів на адресу суду відзиву на апеляційні скарги не надходило. Проте, від позивача-2 надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
          Розгляд апеляційної скарги було призначено в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
          Колегія суддів відмовляє в задоволенні клопотання, при цьому враховує неможливість розгляду справ у відкритому судовому засіданні станом на 18.03.2020р. з урахуванням наявних постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» та наказу голови Третього апеляційного адміністративного суду від 16.03.2020р. №22-ОД.
          Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
          Встановлені обставини справи свідчать про те, 06 травня 2019 року інспектором з паркування інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Колісник І.І. було винесено постанову серії ІП № 003644, відповідно до якої позивача ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн. 
          Згідно з цією постановою 06 травня 2019 року о 10 год. 30 хв. у м. Дніпро по вул. Харківська в районі будинку 13, транспортний засіб Mercedes-Benz Е240М, державний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , здійснював зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушив вимоги п.п. 3.34 п. 3 розділу 33 Правил дорожнього руху.
          Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.
          Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи оскаржену постанову, вказав, що притягнення позивача-1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, яке передбачено ч.1 ст.122 КУпАП, є безпідставним, оскільки факт вчинення правопорушення не є доведеним належними та допустимими доказами.
          За наслідками перегляду судового рішення, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову, виходячи із наступного.
          Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
          Згідно з п.1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
          Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
          Позивачу-1 в провину ставиться порушення, що виразилося у тому, що транспортний засіб, який належить йому на праві власності, здійснив зупинку із порушенням вимог Правил дорожнього руху.
          Згідно з п. 1.10 ПДР України, зупинка це припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).
          Відповідно до п.8.1, 8.2 ПДР, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією.
          Згідно п. 8.4 «в» ПДР, дорожні знаки поділяються на групи, серед яких заборонні знаки, що запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.
          Відповідно до Розділу 33 «Дорожні знаки» ПДР знак 3.34 «Зупинку заборонено» забороняє зупинку і стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу). Зона дії знаку - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знаку не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету. Дія знаку поширюється лише на той бік дороги, на якому він встановлений.
          Відповідно до Примітки до ст.122 КУпАП суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - третьою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису) - відповідальна особа, зазначена у частині першій  статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України.
          На підставі ч.1 ст.142 КУпАП, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за яким зареєстрований транспортний засіб, - особи, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
          Судом першої інстанції встановлено, що відповідальна особа - ОСОБА_1 встановлена за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів (власник транспортного засобу). До Єдиного державного реєстру транспортних засобів не внесено відомостей щодо належного користувача або користувачів вищевказаного транспортного засобу.
          Відповідно до ст.280 КУпАП особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1, 279-4 цього Кодексу.
          На підставі ч.2 ст.258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).
          Враховуючи наведене, у спірних правовідносинах протокол про адміністративне правопорушення не складається, а присутність правопорушника не є обов`язковою.
          Як вбачається з матеріалів справи та було зазначено вище, інспектором з паркування відділу контролю за паркуванням інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Колісник І.І. прийнято постанову серії ІП №003644, у якій зазначено, що фотозйомка та/або відеозапис здійснюється за допомогою технічного засобу ЕН 22 (13).
          Проте, відповідачем під час розгляду справи не було надано жодних належних та допустимих доказів, окрім оскарженої постанови, на підтвердження факту дотримання процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення та вчиненого правопорушення.
          Інспектором з паркування, разом з поданою апеляційною скаргою надано копії фотознімків обставин порушення правил зупинки, зафіксованого в режимі Фотозйомки з зображенням транспортного засобу Mercedes-Benz Е240М, державний номер НОМЕР_1 в момент вчинення правопорушення.
          Проте, розглянувши надані скаржником докази, колегія суддів не може взяти їх до уваги з огляду на наступне.
          З наданих копій фотознімків не вбачається за можливе встановити де саме здійснив зупинку транспортний засіб, належний позивачу-1 та чи розповсюджується дія дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», на місце де на фотознімку знаходиться вказаний автомобіль.
          Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.
          Згідно зі ст.252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
          Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
          Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію», передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
          Дослідивши матеріали справи, а саме, копію постанови серії ІП №003644 від 06 травня 2019 року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що факт здійснення позивачем правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП належними та допустимими доказами не підтверджено, оскільки окрім оскарженої постанови, інших доказів, які могли б підтвердити факт вчинення позивачем правопорушення, відповідачем та третьою особою не надано.
          Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
          Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
          В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
          З огляду на викладене вище, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність скасування постанови та, як наслідок, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.
          Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
          Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322,  325,  329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційні скарги Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради та інспектора з паркування відділу контролю за паркуванням Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Колісник Ігоря Івановича - залишити без задоволення.

          Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2020 року у справі №199/158/20(2-а/199/18/20) - залишити без змін.

          Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до ч.3 ст.272 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак