ПОСТАНОВА
Іменем України

19 травня 2020 року 
Київ
справа №820/2655/16
адміністративне провадження №К/9901/41439/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Хохуляка В.В., 
суддів - Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М., 

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.08.2016 (суддя -                      Мар`єнко Л.М.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2016 (головуючий суддя - Катунов В.В., судді: Бершов Г.Є., Рільченко І.М.) у справі № 820/2655/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НМУ «Електропівденмонтаж» до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - 

встановив:
Товариство з обмеженою відповідальністю «НМУ «Електропівденмонтаж» (далі - ТОВ «НМУ «Електропівденмонтаж») звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому  просило суд

визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Харківській області (далі - ГУ ДФС у Харківській області) щодо  прийняття податкових повідомлень-рішень від 10.03.2016 № 0000031403 та №00000041403;

скасувати податкові повідомлення-рішення від 10.03.2016 № 0000031403 та №00000041403.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 23.08.2016, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2016, позовні вимоги задоволено частково. Скасовано податкові повідомлення-рішення  ГУ ДФС у Харківській області від 10.03.2016 №0000031403 та №0000041403. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позову, ГУ ДФС у Харківській області оскаржило їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.08.2016, ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2016 та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові повністю.

В обґрунтування своїх вимог ГУ ДФС у Харківській області посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, статей 139, 198 Податкового кодексу України.  

Так, відповідач зазначає, що враховуючи податкову інформацію щодо контрагентів ТОВ «НМУ «Електропівденмонтаж», а також вимоги законодавчих норм, подані позивачем первинні документи не мають юридичної сили з огляду на невстановлення фактичного здійснення господарських операцій. 

В письмових запереченнях на касаційну скаргу ТОВ «НМУ «Електропівденмонтаж» зазначає, що рішення судів першої та апеляційної інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставинам справи судами надано правильно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими. Отже, позивач просить залишити касаційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, ГУ ДФС у Харківській області  проведена планова  виїзна  перевірка ТОВ «НМУ «Електропівденмонтаж» з питань  дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період  з 01.07.2013 по 31.12.2014 та валютного законодавства за період  з 01.07.2013 по 31.12.2014.
За результатами проведеної перевірки складено акт від 09.02.2016 №40/20-40-22-03-08/04734213, в якому зокрема, відображено висновок про порушення ТОВ «НМУ «Електропівденмонтаж»,  вимог:  

пункту 139.1 статті 139, підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пункту 138.2  статті 138 Податкового кодексу України,  в результаті чого занижено податок  прибуток всього у сумі  1606666 грн.; 

пунктів 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у  загальній  сумі  1785184 грн.

Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач посилався на податкову інформацію щодо контрагентів позивача, де вказано про відсутність в них в достатній кількості майна, основних фондів та трудових ресурсів, необхідних для провадження фактичної господарської діяльності та виконання договірних зобов`язань перед контрагентами. 
На підставі названого акту перевірки, ГУ ДФС у Харківській області 10.03.2016 прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:
№0000041403, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ у розмірі 2677776,00 грн., в т.ч.  за основним платежем - 1785184,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 892592,00 грн.;
№0000031403, згідно з яким збільшено суми грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 2409999,00 грн., в т.ч. за основним платежем - 1606666,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 803333,00 грн. 

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодилась колегія апеляційного суду, виходив з того, що спірні господарські операції є реальними, фактично відбулися та безпосередньо пов`язані з власною господарською діяльністю позивача, у зв`язку з чим прийняття відповідачем спірних податкових повідомлень-рішень є неправомірним.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. 

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. 

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. 

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України  передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. 

За змістом підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.

Згідно з  пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Як з`ясовано судами, відповідно до Витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців від  27.04.2016, видами діяльності ТОВ «НМУ «Електропівденмонтаж» є інші будівельно - монтажні  роботи; неспеціалізована оптова торгівля;  надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання  послуг технічного консультування в цих сферах; установлення та  монтаж машин і устаткування.
ТОВ «НМУ «Електропівденмонтаж`має ліцензію  від 21.10.2014, яка видана Державною архітектурно - будівельною інспекцією  України, термін  дії якої  з 23.09.2014 до 23.09.2019 на здійснення  господарської діяльності, пов`язаної із створенням об`єктів  архітектури.
Між позивачем (замовник) та  ТОВ «Мірра - Торг» (підрядник), укладено декілька договорів підряду: від 30.04.2014 №310414, від 30.04.2014 №300414, відповідно до  п.п.1.1 вказаних договорів підряду - підрядник за дорученням замовника зобов`язується своїми силами і засобами на власний ризик виконувати роботи  визначені  розділом 2 даних договорів та у відповідності  до умов вказаних договорів, а замовник зобов`язується прийняти  виконанні роботи та оплатити їх вартість.
ТОВ «Мірра - Торг» має відповідну ліцензію  від 20.12.2013, яка видана Державною архітектурно - будівельною інспекцією  України, термін  дії якої  з 13.12.2013 до 13.12.2016.
На виконання умов договору ТОВ «НМУ «Електропівденмонтаж» було отримано послуги з технічного  переоснащення електромереж 0,4 (10); електромонтажні роботи, що підтверджується відповідними актами  здачі приймання-робіт (надання послуг) від 30.05.2014 №16, №17, №18, розшифровками до актів, податковими накладними.
На підтвердження сплати придбаних робіт позивачем до матеріалів справи надано  платіжні доручення, витяг з  журналу обліку  розрахунків з постачальниками та підрядниками.  
Судами також встановлено, що між позивачем (замовник) та ТОВ «Мелана»  (підрядник), укладено декілька  договорів підряду: від 26.05.2014 №2014/05-26, від 27.05.2014 №2014/05-27, відповідно до п.п.1.1 яких підрядник за дорученням замовника зобов`язується своїми силами і засобами на власний ризик виконувати роботи  визначені  розділом 2 даного договору та у відповідності  до умов вказаних договору, а замовник зобов`язується прийняти  виконанні роботи та оплатити їх вартість.
З`ясовано, що ТОВ «Мелана» має відповідну ліцензію  від 30.04.2014, яка видана Державною архітектурно - будівельною інспекцією  України, термін  дії якої  з 25.04.2014 до 25.04.2017.
На виконання умов договорів  ТОВ «НМУ «Електропівденмонтаж» було отримано послуги з технічного  реконструкція електромереж 0,4 кВ, електромонтажні роботи, що підтверджується  актами  здачі приймання - робіт (надання послуг) від 30.06.2014 №19, №21, розшифровками до актів, податковими  накладними.
Також встановлено, що між позивачем (замовник) та ТОВ «Мелана» (виконавець), укладено договір про виконання робіт від 23.05.2014 №2014/05-23. Згідно п.п.1.1 вказаного  договору про  виконання робіт - виконавець бере на себе зобов`язання виконувати роботи з технічного обслуговування, а саме:  первинного програмування та параметризації електронних  багатофункціональних приладів обліку електроенергії (далі - електролічильників), а саме: NP-06 TD xxx 3F; NP-06 NDxxx1F; МТХ хх 3R, МТХ хх 1А, а замовник - надати  електролічильники для програмування і прийняти та оплатити  ці роботи в термін та на умовах цього договору.
На підтвердження виконання умов зазначеного договору  позивачем до матеріалів справи  надано акт  виконаних робіт, податкову накладну, платіжні доручення.
Між позивачем (замовник) та ТОВ «ТЕОКОМ» (підрядник) укладено декілька  договір підряду, а саме: від 04.03.2014 №1006, від 04.03.2014 №1005. Згідно п.1.1 договорів підряду - підрядник за дорученням замовника зобов`язується своїми силами і засобами на власний ризик виконувати роботи  визначені  розділом 2 даного договору та у відповідності  до умов вказаних договору, а замовник зобов`язується прийняти  виконанні роботи та оплатити їх вартість.
ТОВ «ТЕОКОМ» має відповідну ліцензію  від 24.01.2014, яка видана Державною архітектурно - будівельною інспекцією  України, термін  дії якої  з 17.01.2014 до 17.01.2017.
На підтвердження реальності виконання робіт та їх сплати, позивачем надані первинні документи: акти здачі - приймання робіт (надання послуг), розшифровка до актів , податкові накладні,  платіжні доручення.
Також встановлено, що між позивачем (замовник) та ТОВ «ТЕОКОМ» (виконавець), укладено договір про виконання робіт від 03.03.2014 №140303. Згідно п.п.1.1 вказаного  договору про  виконання робіт - виконавець бере на себе зобов`язання виконувати роботи з технічного обслуговування, а саме:  первинного програмування та  параметризації електронних  багатофункціональних приладів обліку електроенергії (далі - електролічильників), а саме: NP-06 TD xxx 3F; NP-06 NDxxx1F; МТХ хх 3R, МТХ хх 1А, а замовник - надати  електролічильники для програмування і прийняти та оплатити  ці роботи в термін та на умовах цього договору.
На підтвердження виконання умов зазначеного договору  позивачем до матеріалів справи  надано акти  здачі - приймання робіт, податкові  накладні.
Крім того,  між позивачем (замовник) та ТОВ «ТЕОКОМ» (виконавець), укладено договір на технічне обслуговування і  підтримку сайту від 05.03.2016 №1007. Згідно  п.п.1.1 вказаного договору - замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання  виконувати роботи   по технічному  обслуговуванню і підтримці   сайту.
На підтвердження виконання умов зазначеного договору  позивачем до матеріалів справи  надано акт надання  послуг, податкова   накладна.
На підтвердження сплати придбаних робіт за договорами підряду, договором  виконання робіт, а також  договором на технічне обслуговування і  підтримку сайту  позивачем до матеріалів справи надано  платіжні доручення, витяг з  журналу обліку  розрахунків з постачальниками та підрядниками

Оцінивши подані платником докази за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що ці документи оформлені з дотриманням вимог чинного законодавства, містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяг розглядуваних операцій.

ГУ ДФС у Харківській області, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі. 

Не подано відповідачем і належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків або можливої фіктивності його постачальника, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення ТОВ «НМУ «Електропівденмонтаж» розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

Судами встановлено, що придбання позивачем  робіт та послуг у контрагентів ТОВ «Мелана», ТОВ «МІРРА - ТОРГ», ТОВ «ТЕОКОМ» було необхідно для здійснення господарської діяльності, а саме: ремонт та перевірка  засобів вимірювання,  монтаж і ремонт трансформаторів всіх напруг, тощо, шляхом  укладення договорів  підряду, що підтверджується наявними в матеріалах справи договорами субпідряду з контрагентами - покупцями, що підтверджується наданими до матеріалів справи  договорами, актами  прийманнями  виконаних робіт, проектами  виконання робіт, довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрат,  тощо.
          
На момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавались.

Посилання контролюючого органу на податкову інформацію щодо контрагентів позивач,а як на підставу для відмови в задоволенні позову правомірно не взято до уваги судами попередніх інстанцій, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від дотримання його контрагентами податкової дисципліни та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку, зокрема, від фактичної сплати контрагентами податків до бюджету, від перебування постачальників за юридичною адресою, а також від їх господарських та виробничих можливостей. Тобто, у разі підтвердження реального характеру здійснених поставок, як у даній ситуації, платник не може відповідати за порушення, допущені постачальником, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи. Проте, посадовими особами ГУ ДФС у Харківській області під час здійснення перевірки таких обставин не встановлено.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, суд погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій, що господарській операції між позивачем та його контрагентом здійснені відповідно до умов чинного законодавства, реальність яких підтверджується належним чином оформленими первинними документами, що містяться в матеріалах справи, а відтак з протиправністю прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення судів попередніх інстанцій особами, які беруть участь у справі, не оскаржуються, а тому відсутні підстави для надання правового аналізу відповідним висновкам судів у рамках даного касаційного провадження.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:
Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.08.2016 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2016 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.В. Хохуляк
Л.І. Бившева 
 Т.М. Шипуліна ,
Судді Верховного Суду