КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
03 червня 2020 року
 
справа №369/11015/19   
                                   
провадження № 22-ц/824/4878/2020   
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
            судді-доповідача: Музичко С.Г.,
            суддів: Болотова Є.В., Лапчевської О.Ф.,
при секретарі: Русинчук І.І.,
 
учасники справи:
заявник -  ОСОБА_1 
боржник - ОСОБА_2 
 
            розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві  цивільну  справу  за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2019 року постановлену під головуванням судді Пінкевич С.Н. у справі за заявою ОСОБА_1 , боржник: ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів,
 
В С Т А Н О В И В :
 
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2019 року у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 , боржник: ОСОБА_2 відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що заяву про видачу судового наказу подано з дотриманням правил підсудності відповідно до ч.1 ст. 28 ЦПК України.
В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити.
В судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав заявника.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає  задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у видачі судового наказу суд першої інстанції виходив із ч. 9 ст.165 ЦПК України.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Статтею 162 ЦПК України передбачено, що заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.
У відповідності з частиною 4 статті 27 ЦПК України за загальним правилом, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. 
Звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу ОСОБА_1 просила  стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини  ОСОБА_3 у розмірі ј частини від його доходу, але  не менше ніж 50 відсотків  прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Відповідно до матеріалів справи заяву про видачу судового наказу подано за зареєстрованим місцем проживання  заявника.
В судовому засідання боржник ОСОБА_2 зазначив, що тривалий час проживає в місті Києві.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу з підстав передбачених п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, оскільки заявник звернулася до суду за альтернативним правилом підсудності - за вибором позивача, що територіально відноситься до Києво-Святошиньского району Київської області. При цьому заявник, подаючи заяву до Шевченківського районного суду міста Києва, зазначила обрання підсудності відповідно до ч.1 ст. 28 ЦПК України. Крім того,  боржник підтверджує своє місце проживання в м. Києві.
Пунктом 6 частини 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст.  367, 374, 381, 382 ЦПК України, суд 
 
               П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає 
 
Повний текст постанови виготовлено 05 червня 2020 року.
 
            Суддя-доповідач    

            Судді