ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2020 р.	Справа № 440/5108/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.,
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.02.2020 року, головуючий суддя І інстанції: О.О. Кукоба, м. Полтава, повний текст складено 26.02.20 року по справі № 440/5108/19
          за позовом          ОСОБА_1  
          до         Головного управління ДПС у Полтавській області                 
          про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області (далі по тексту – ГУ ДФС у Полтавській області, відповідач), в якому просила суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 25.06.2019 №№ 0043063-5513-1630, 0042885-5513-1630, 0042886-5513-1630.
Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що податковим органом без належних на те правових підстав визначено податкове зобов`язання ОСОБА_1 зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки належний їй на праві спільної часткової власності склад-сарай використовується у сільськогосподарській діяльності, а тому не є об`єктом оподаткування в силу положень підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. 
Протокольною ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21.02.2020 по справі № 440/5108/19 замінено відповідача Головне управління ДФС у Полтавській області на належного відповідача – Головне управління ДПС у Полтавській області (далі по тексту – ГУ ДПС у Полтавській області). 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21.02.2020 по справі № 440/5108/19 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовлено.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.02.2020 по справі № 440/5108/19 скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджує, що фізичні особи, які займаються сільськогосподарською діяльністю, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, володіють і використовують будівлі (споруди), що призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, відносяться до сільськогосподарських товаровиробників, з метою визначення об`єкта оподаткування згідно з пп. «ж» пп. 266.2.2. п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України (далі по тексту – ПК України). Пояснив, що позивач займається виробництвом сільськогосподарської продукції та її реалізацією, отже, є сільськогосподарським товаровиробником. Нежитлова будівля (склад-сарай),  розташований по АДРЕСА_1 , який належить позивачці на праві спільної часткової власності, використовується безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, що підтверджується довідками, виданими Жоржівським старостатом Шишацької селищної ради та виконавчим комітетом Шишацької селищної ради. Однак, цим доказам не була надана оцінка судом першої інстанції. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази, які б засвідчували використання спірної будівлі не у сільськогосподарській, а в іншій діяльності протягом 2016-2018 років. Враховуючи викладене, вважає хибним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування до позивача пільги по сплаті податку на нерухоме майно, передбаченої пп. «ж» пп. 266.2.2. п.266.2 ст.266 ПК України. 
Представник відповідача в надісланому до суду письмовому відзиві просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін. Вказує, що ОСОБА_1 не займається підприємницькою діяльністю, не зареєстрована як фізична особа-підприємець, тому не може вважатися сільгоспвиробником. Крім того, нежитлова будівля, належна позивачці на праві спільної часткової власності, не віднесена до будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства. Враховуючи викладене, вважає, що належна позивачці будівля є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, а норми пп. «ж» пп. 266.2.2. п.266.2 ст.266 ПК України не підлягають застосуванню до спірних відносин.
Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату, з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 “Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19”.
Щодо вказаного клопотання колегія суддів зазначає, що пунктом 6 Змін, що вносяться до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211, затверджених постановою  Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 № 215, рекомендовано центральним і місцевим органам виконавчої влади, іншим державним органам, органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям  забезпечити організацію позмінної роботи працівників, а за технічної можливості - також роботи в режимі реального часу через Інтернет.
Відповідно до відеозвернення Президента України від 16.03.2020 всі без винятку органи державної влади зобов`язані продовжувати роботу у звичайному режимі.
Отже, постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 “Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19” та від 16.03.2020 № 215 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211" не припинено роботу органів державної влади – як судів, так і органів Державної податкової служби України, а лише переведено їх на особливий режим роботи, у зв`язку з чим відповідач як орган державної влади, зобов`язаний організувати свою роботу таким чином, щоб забезпечити виконання покладених на нього повноважень, а відтак, посилання на постанову Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211, як на підставу для відкладення судового засідання без викладення безпосередньо обставин, які перешкоджають представнику відповідача прибути до суду у визначений судом строк для участі у розгляді справи, є неприйнятним.
Колегія суддів зауважує, що явка відповідача в судове засідання судом обов`язковою не визнавалася, ГУ ДПС у Полтавській області не було позбавлено права подати клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції або додаткові письмові пояснення по суті справи або повідомити про наявність інших доказів правомірності своїх дій, які не були раніше подані до суду, якщо б вважало це за необхідне.
У відповідності до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Беручи до уваги, що відповідач виклав свої доводи у письмовому відзиві на апеляційну скаргу, враховуючи можливість розгляду справи без надання усних пояснень представником ГУ ДПС у Полтавській області, відсутність клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції, з метою дотримання строку розгляду справи, встановленого ст.309 КАС України, колегія суддів зазначає, що причини, викладені в клопотанні, не є поважними для відкладення розгляду справи за клопотанням суб`єкта владних повноважень, а тому таке клопотання задоволенню не підлягає.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача.
Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.06.2005, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.06.2005 №7614813 та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 5.08.2019 №176237863, копії яких наявні в матеріалах справи, позивачу на праві спільної часткової приватної власності належить 1/2 нежитлової будівлі загальною площею 580,4 кв.м. - склад-сарай, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15, 16, 20, 21).
25.06.2019 Миргородським управлінням Головного управління ДФС у Полтавській області на підставі підпункту 266.7.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України винесено податкові повідомлення-рішення: 
№0042886-5513-1630 про визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік у розмірі 1999,48 грн;
№0042885-5513-1630 про визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік у розмірі 4643,20 грн;
№0043063-5513-1630 про визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік у розмірі 540,21 грн (а.с. 40-45). 
Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом про їх оскарження.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив про правомірнсть визначення позивачу згідно з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за відповідні роки, оскільки позивач не є сільськогосподарським товаровиробником, що виключає застосування до неї податкової пільги, передбаченої підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Пунктом 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК Україн) встановлено, що об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. 
Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (пп.266.1.1 п.266.1 ст.261 ПК України ). 
Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
За змістом підпункту  266.4.2  пункту  266.4  статті  266 ПК України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із  законом  та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому  законом  порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів. Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об`єктом оподаткування.
Згідно з пп.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт  266.6.1. пункту  266.2  статті  266 ПК України). 
Згідно з абзацом 2 пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості, виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Відповідно до пп."ж" пп.266.2.2. п.266.2 ст.266 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, до змін, внесених законом від 23.11.2018 № 2628-VIII, які набрали чинності з 01.01.2019) не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
За визначенням підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють, зокрема будівлі промислові та склади.
Колегія суддів зауважує, що наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення. 
Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 127 «Будівлі нежитлові інші» клас 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства»). 
До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", що включає підкласи : 1271.1 будівлі для тваринництва, 1271.2 будівлі для птахівництва, 1271.3 будівлі для зберігання зерна, 1271.4 будівлі силосні та сінажні, 1271.п будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства, 1271.6 будівлі для тепличного господарства, 1271.7 будівлі рибного господарства, 1271.8 будівлі підприємств лісівництва і звірівництва, 1271.9 будівлі сільськогосподарського призначення інші.
Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 127) "Будівлі нежитлові" належить клас (код 1271) "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та інше.
Отже, з урахуванням вищевикладеного, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є правовий статус будівлі.  
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачці ОСОБА_1 належить 1/2 нежитлової будівлі загальною площею 580,4 кв.м. - складу-сараю, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.06.2005, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.06.2005 №7614813 та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 5.08.2019 №176237863 (а.с. 15, 16, 20, 21).
Співвласником вказаної будівлі є чоловік позивачки ОСОБА_2 , якому на праві спільної часткової приватної власності належить 1/2 вказаної нежитлової будівлі (зворотній бік а.с.7). 
Як вбачається зі змісту позовної заяви та апеляційної скарги, ОСОБА_1 займається вирощуванням та реалізацією сільськогосподарської продукції, для чого нею використовується вказана будівля (склад-сарай).
Довідкою ДП «Інвентаризатор-М» від 06.08.2019 № 113, копія якої наявна в матеріалах справи, підтверджено, що на земельній ділянці по АДРЕСА_1 знаходиться, зокрема, склад сарай літ. А-1, яка згідно з Державним класифікатором будівель і споруд ДК 018-2000 від 17.08.2000 відноситься до класу 1271 – будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства, а саме 1271.9 – будівлі сільськогосподарського призначення інші. При проведенні поточної інвентаризації від 05.08.2019 встановлено, що зміни призначення будівлі склад-сарай літ.А-1 не проводилося (а.с.18).
Згідно з довідкою Жоржівського старостату виконавчого комітету Шишацької селищної ради Шишацького району Полтавської області від 25.01.2017 № 33, ОСОБА_1 зареєстрована та проживає у с. Жоржівка Шишацького району і є головою особоистого селянського господарства, має земельну ділянку в розмірі 1,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Жоржівського старостату (а.с.9).
Відповідно до довідки старости Жоржівського старостинського округу виконавчого комітету Шишацької селищної ради від 05.08.2019 № 159, належний позивачці на праві спільної часткової власності склад-сарай використовується для зберігання зерна та вирощування тварин. 
Згідно з довідкою про право фізичної особи на отримання доходу від податкового агента без утримання податку від 27.05.2020 № 71 за формою 3 ДФ, виданою Жоржівським старостинським округом Шишацької селищної ради, відповідно до ПК України не оподатковуються доходи від відчуження безпосередньо власником сільськогосподарської продукції (включаючи продукцію первинної переробки), вирощеної ним на земельних ділянках, наданих йому в розмірах, встановлених Земельним кодексом України (1,00 га), для ведення особистого селянського господарства.
Згідно з довідкою про право фізичної особи на отримання доходу від податкового агента без утримання податку від 25.01.2017 № 32 за формою 3 ДФ, виданою Жоржівським старостатом Шишацької селищної ради чоловіку позивачки – співвласнику спірної будівлі ОСОБА_2 , відповідно до ПК України не оподатковуються доходи від відчуження безпосередньо власником сільськогосподарської продукції (включаючи продукцію первинної переробки), вирощеної ним на земельних ділянках, наданих йому в розмірах, встановлених Земельним кодексом України (2,00 га), для ведення особистого селянського господарства (а.с.19).
Отже, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачка займається вирощуванням та реалізацією власновиробленої сільськогосподарської продукції, тобто є сільськогосподарським товаровиробником, а будівля складу-сараю, належна ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності, належить до класу будівель 1271 за ДК 018-2000 від 17.08.2000 – будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства, а саме до підкласу 1271.9 – будівлі сільськогосподарського призначення інші, та використовується безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. У зв`язку з чим, вказана будівля у розумінні пп. «ж» п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно. 
Щодо доводів відповідача про те, що ОСОБА_1 не займається підприємницькою діяльністю, не зареєстрована як фізична особа-підприємець, а відтак, не здійснює видів економічної діяльності, які ідентифікували б її як сільгоспвиробника, а також про те, що позивачкою не надавались до контролюючого органу документи, що підтверджують її статус сільськогосподарського товаровиробника та правовстановлюючі документи на ці будівлі, що підтверджують віднесення її до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства», колегія суддів зазначає наступне. 
Визначення "сільськогосподарський товаровиробник" міститься у статті 1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років" від 18 січня 2001 року N 2238-ІІІ, якою передбачено, що сільськогосподарським товаровиробником є фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією. 
Крім того, законодавцем, з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття "виробники сільськогосподарської продукції". 
Згідно з абзацом другим статті 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" від 23 вересня 2008 року N 575-VI виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин. 
Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що належність особи до категорії сільськогосподарських товаровиробників не залежить від організаційної форми здійснення нею сільськогосподарської діяльності (юридична особа, фізична особа чи фізична особа-підприємець).
Наказом Міністерства доходів і зборів України від 17.01.2014  № 32, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31.01.2014 за № 201/24978, затверджено форму довідки 3 ДФ «Довідка про наявність у фізичної особи земельних ділянок». 
Відповідно до п.п.1, 2 Порядку видачі довідки про наявність у фізичної особи земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 17.01.2014  № 32, цей Порядок визначає механізм видачі довідки про наявність у фізичної особи земельних ділянок, наданих їй у розмірах, встановлених Земельним кодексом України, що відповідно до ПК України є підставою для невключення до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку доходів, отриманих від продажу власної сільськогосподарської продукції, що вирощена, відгодована, виловлена, зібрана, виготовлена, вироблена, оброблена та/або перероблена безпосередньо фізичною особою на цих земельних ділянках (далі - власник сільськогосподарської продукції). 
Довідка про наявність у фізичної особи земельних ділянок (далі - довідка) безоплатно видається сільською, селищною або міською радою за місцем податкової адреси (місцем проживання) платника податку протягом п`яти робочих днів з дня отримання відповідною радою письмової заяви про видачу такої довідки. 
Довідка видається особисто власнику сільськогосподарської продукції, якщо сільськогосподарська продукція вирощена, відгодована, виловлена, зібрана, виготовлена, вироблена, оброблена та/або перероблена безпосередньо фізичною особою на земельних ділянках, наданих їй у розмірах, встановлених Земельним кодексом України для ведення: 
садівництва та/або для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) та/або для індивідуального дачного будівництва. При цьому якщо власник сільськогосподарської продукції має ще земельні частки (паї), виділені в натурі (на місцевості), але не використовує їх (здає в оренду або обслуговує), отримані ним доходи від продажу сільськогосподарської продукції не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу; 
особистого селянського господарства та/або земельні частки (паї), виділені в натурі (на місцевості), сукупний розмір яких не перевищує 2 гектари. При цьому розмір земельних ділянок, зазначених в абзаці третьому цього пункту, а також розмір виділених в натурі (на місцевості) земельних часток (паїв), які не використовуються (здаються в оренду, обслуговуються), не враховуються.
Як зазначалось вище, довідкою Жоржівського старостату Шишацької селищної ради за формою 3 ДФ від 25.01.2017 підтверджено, що доходи чоловіка позивачки та співвласника спірної будівлі - ОСОБА_2 , отримані від відчуження власної сільськогосподарської продукції, вирощеної на земельній ділянці, наданій за нормою, передбаченою Земельним кодексом України (2,00 га), не підлягають оподаткуванню. 
Отже, уповноваженим органом місцевого самоврядування засвідчено, що співвласником спірної будівлі здійснюється сільськогосподарська діяльність – реалізація власновиробленої сільськогосподарської продукції, та підтверджено, що податок з доходів, отриманих внаслідок цієї діяльності, ним не сплачується, а відтак, для зайняття сільськогосподарським виробництвом шляхом ведення особистого селянського господарства, реєстрація позивача як суб`єкта підприємницької діяльності (юридичної особи або фізичної особи-підприємця) не потрібна.
Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що належність особи до категорії сільськогосподарських товаровиробників не залежить від її реєстрації як підприємця юридичної особи чи фізичної особи-підприємця), а твердження відповідача про те, що пільга, передбачена пп. “ж” пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, застосовується до сільськогосподарських виробників лише в разі їх реєстрації як фізичних осіб-підприємців чи підприємств-юридичних осіб, є хибними.  
Сам по собі факт реєстрації зазначеного об`єкта нерухомості на фізичну особу, а не на фізичну особу-підприємця, не позбавляє позивача права на віднесення приміщень, що використовуються в його господарській діяльності, до об`єктів оподаткування в розумінні пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, оскільки норми податкового законодавства України визначають однакові права та обов`язки як для юридичних, так і для фізичних осіб-платників податку. 
Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 10.04.2020 по справі № 823/1751/17, від 20.02.2020 по справі № 819/1537/17.
Як зазначалось вище, нежитлова будівля, зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як “склад-сарай”, у розумінні ДК 018-2000 вважається такою, що призначена для використання у сільськогосподарській діяльності, та звільняється від оподаткування податком на нерухоме майно на підставі пп. “ж” пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, навіть за відсутності правовстановлюючих документів. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи відповідача про ненадання позивачкою правовстановлюючих документів на спірну будівлю та про відсутність її реєстрації як підприємця, не свідчать про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.  
Відповідно до ч. 2  ст. 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцію  та законами України.
Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 25.06.2019 №№ 0043063-5513-1630, 0042885-5513-1630, 0042886-5513-1630 про визначення позивачці грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, діяв необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мали значення для їх прийняття, не на підставі та не у спосіб, що передбачені  Податковим кодексом України, без дотримання вимог ч.2 ст.2 КАС України, отже, наявні підстави для скасування даних податкових повідомлень-рішень.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст.317 КАС України неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.
Враховуючи вищенаведене, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.02.2020 по справі № 440/5108/19 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову. 
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.6 ст.139 КАС України).
Беручи до уваги, що позивачкою відповідно до квитанції АТ «Полтава-Банк» № 54598 від 03.01.2020 було сплачено судовий збір за подання позовної заяви в сумі 768,40 грн., а від сплати судового збору за подання апеляційної скарги позивачка була звільнена, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн.
Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.02.2020 року по справі № 440/5108/19  скасувати.
Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 (38022, Полтавська область, Шишацький район, с. Жоржівка, РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (36014, м. Полтава, вул. Європейська, 4, код ЄДРПОУ 43142831) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 25.06.2019 №№ 0043063-5513-1630, 0042885-5513-1630, 0042886-5513-1630.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області  (36014, м. Полтава, вул. Європейська, 4, код ЄДРПОУ 43142831) на користь ОСОБА_1 (38022, Полтавська область, Шишацький район, с. Жоржівка, РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору за подання позову в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Роз`яснити, що відповідно до п. 3 Розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, cтрок на оскарження постанови продовжується на строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Головуючий суддя 	(підпис)	Т.С. Перцова	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.Б. Русанова    С.П. Жигилій   	
Повний текст постанови складено  02.06.2020 року