Постанова
Іменем України
 
01 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 395/538/17
провадження № 61-679св17 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - Приватне підприємство «Агрофірма «Панчеве»,
відповідачі: Фермерське господарство «Аграрник-2007», ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  Фермерського господарства «Аграрник-2007» на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 26 вересня 2017 року у складі судді Забуранного Р. А. та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 22 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Авраменко Т. М., Кіселика С. А., Суровицької Л. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2017 року Приватне підприємство «Агрофірма «Панчеве» (далі - ПП  «Агрофірма «Панчеве») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , Фермерського господарство «Аграрник-2007» (далі - ФГ «Аграрник-2007») про визнання договору недійсним.
 
Позов мотивовано тим, що 23 жовтня 2003 року між ПП «Агрофірма «Панчеве» та ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки, яка розташована на території Панчівської сільської ради Новомиргородського району, кадастровий номер 3523885800:02:000:0749, терміном на 10 років. Після закінчення строку дії договору ОСОБА_2 не вчинив дій щодо укладення із ПП «Агрофірма «Панчеве» додаткової угоди та її нотаріального посвідчення. У подальшому йому стало відомо, що 10 вересня 2014 року ОСОБА_2 уклав договір оренди землі з Фермерським господарством «Босько А. Б.» (далі - ФГ «Босько А. Б.»).
 
Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від  26 грудня 2016 року у справі № 395/1011/16-ц за позовом ПП «Агрофірма «Панчеве» до ФГ «Босько А. Б.», ОСОБА_2 про визнання договору оренди недійсним, визнання договору оренди землі із попереднім орендарем поновленим, визнання додаткової угоди укладеною, яке ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 08 лютого 2017 року залишено без змін, визнано недійсним договір оренди землі, укладений між ОСОБА_2 та ФГ «Босько А. Б.», та визнано поновленим договір оренди землі, укладений 23  жовтня 2003 року між ПП «Агрофірма «Панчеве» та ОСОБА_2 .
 
Незважаючи на це судове рішення, 21 березня 2017 року між ОСОБА_2 та ФГ «Аграрник-2007» укладено новий договір оренди спірної земельної ділянки, чим порушено право ПП  «Агрофірма «Панчеве» на поновлення договору оренди.
 
З огляду на викладене, ПП  «Агрофірма «Панчеве» просило суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 21 березня 2017 року між ОСОБА_2 та ФГ «Аграрник-2007».
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від  26  вересня 2017 року позов ПП  «Агрофірма «Панчеве» задоволено. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, кадастровий № 3523885800:02:000:0749, укладений між ОСОБА_2 та ФГ «Аграрник-2007» від 21 березня 2017 року. Вирішено питання щодо розподілу судового збору.
 
Рішення суду мотивовано тим, що станом на дату укладення оспорюваного договору оренди земельна ділянка вже перебувала в оренді ПП «Агрофірма «Панчеве», відповідач ОСОБА_2 не мав права повторно передавати її в оренду ФГ «Аграрник-2007». Суд також врахував преюдиційний характер рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від  26  грудня 2016 року у справі № 395/1011/16-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 08 лютого 2017 року, з урахуванням чого дійшов висновку про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного 21 березня 2017 року між ОСОБА_2 та ФГ «Аграрник-2007», на підставі статей 203, 215 ЦК України.
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 22 листопада 2017  року апеляційну скаргу ФГ «Аграрник-2007» відхилено. Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 26 вересня 2017 року залишено без змін.
 
Суд апеляційної інстанції погодився з висновком районного суду про те, що на час укладення оспорюваного договору оренди право оренди земельної ділянки, власником якої є ОСОБА_2 , належало ПП «Агрофірма «Панчеве», а тому ОСОБА_2 не мав права повторно передавати її в оренду ФГ «Аграрник-2007».
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ФГ «Аграрник-2007» просить оскаржувані судові рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2016 року у справі № 395/1011/16-ц, яке ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від  08 лютого 2017 року залишено без змін, договір оренди земельної ділянки визнаний поновленим, а не укладеним.
На момент підписання оспорюваного договору ПП «Агрофірма «Панчеве» не запропонувало ОСОБА_2 як власнику земельної ділянки більш вигідні умови договору оренди землі ніж ті, що були запропоновані ФГ «Аграрник-2007».
Крім того, суди не врахували, що відповідно до статті 17 Закону України «Про оренду землі» об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендареві з моменту державної реєстрації права оренди.
Суди залишили поза увагою, що положеннями ЦК України закріплений принцип свободи договору, а тому рішення судів підлягають скасуванню, оскільки ОСОБА_2 не надав згоду на продовження договірних відносин з ПП «Агрофірма «Панчеве».
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
 
Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи до суду не подано.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
 
Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ФГ «Аграрник-2007» на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 26 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від  22  листопада 2017 року, витребувано із Новомиргородського районного суду Кіровоградської області цивільну справу № 395/538/17 та зупинено виконання рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 26 вересня 2017 року та ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від 22  листопада 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 11 квітня 2018 року справу за позовом ПП «Агрофірма «Панчеве» до ОСОБА_2 , ФГ «Аграрник-2007» про визнання договору недійсним призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи
 
23 жовтня 2003 pоку між ПП «Агрофірма «Панчеве» та ОСОБА_2 укладений договір оренди землі, посвідчений державним нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори Кіровоградської області Дахно Н. П. та зареєстрований у реєстрі № 2077.
 
Відповідно до пунктів 1, 2 договору оренди землі ОСОБА_2 передав, а  ПП  «Агрофірма «Панчеве» прийняло в оренду земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 5,2289 га, розташовану на території Панчівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, кадастровий номер 3523885800:02:000:0749. 
 
Договір оренди було укладено терміном на 10 років (пункт 5 договору оренди). Після закінчення строку дії договору оренди відповідач не вчинив дії щодо укладення із ПП «Агрофірма «Панчеве» угоди про продовження дії договору оренди.
 
Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від  26 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 08 лютого 2017 року, визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 10  вересня 2014 року між ОСОБА_2 та ФГ «Босько А. Б.», та визнано поновленим договір оренди земельної ділянки, укладений 23 жовтня 2003 року між ПП «Агрофірма «Панчеве» та ОСОБА_2 (а. с. 67-69, 78-84).
 
20 березня 2017 року ОСОБА_2 та ФГ «Босько А. Б.» розірвали визнаний судом недійсним договір оренди від 10 вересня 2014 року (а. с. 5).
 
21 березня 2017 року ОСОБА_2 та ФГ «Аграрник-2007» в особі голови Босько  А. В. уклали новий договір оренди спірної земельної ділянки строком на 10 років (а. с. 6-9). 
 
20 квітня 2017 року державним реєстратором реєстраційної служби Новомиргородського районного управління юстиції Кіровоградської області Леонідовим   А.   С. здійснена державна реєстрація права оренди 
ФГ «Аграрник-2007» на вказану земельну ділянку (а. с. 10-12).
 
2.     Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до набрання чинності Законом України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ») передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і  заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржувані судові рішення відповідають зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в  порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
 
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі  - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а  орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
 
Одним із випадків припинення договору оренди землі, визначених статтею 31 Закону України «Про оренду землі», є закінчення строку, на який договір було укладено.
 
Правові підстави поновлення договору оренди землі визначені статтею 33  Закону України «Про оренду землі», яка фактично об`єднує два випадки пролонгації договору оренди землі.
 
Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).
 
Реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановлених цією нормою процедури і строків.
 
Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
 
Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно з частинами другою, третьою, четвертою та п`ятою цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.
 
У постанові від 10 квітня 2018 року у справі №  594/376/17-ц (провадження № 14-65цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок про те, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України 2004 року, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.
 
Як встановлено судами та підтверджено матеріалами цієї справи, рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від  26 грудня 2016 року у справі № 395/1011/16-ц за позовом ПП «Агрофірма «Панчеве» до ФГ «Босько А. Б.», ОСОБА_2 про визнання договору оренди недійсним, визнання договору оренди землі із попереднім орендарем поновленим, визнання додаткової угоди укладеною, яке набрало законної сили 08  лютого 2017 року, підтверджено переважне право ПП «Агрофірма «Панчеве» перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк і визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 10  вересня 2014 року між ОСОБА_2 та ФГ  «Босько  А.  Б.», та визнано поновленим договір оренди земельної ділянки, укладений 23 жовтня 2003 року між ПП «Агрофірма «Панчеве» та ОСОБА_2 . В іншій частині позову відмовлено.
 
Вирішуючи спір у справі № 395/1011/16-ц, суди виходили з того, що конклюдентні дії ПП «Агрофірма «Панчеве», а саме продовження користування спірною земельною ділянкою та внесення ним відповідної орендної плати після закінчення строку дії договору, свідчать про намір ПП «Агрофірма «Панчеве» скористатися своїм переважним правом та поновити договір оренди землі, строк дії якого закінчився, що підтверджує наявність підстав визнати договір оренди землі від 10 вересня 2014 року, укладений між ОСОБА_2 та ФГ «Босько А. Б.», недійсним, а договір оренди землі від 23 жовтня 2003 року, укладений між ПП «Агрофірма «Панчеве» та ОСОБА_2 , - поновленим.
 
У цій справі суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи позов ПП «Агрофірма «Панчеве», правильно застосував положення частини першої статті 14 і частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року та правомірно врахував преюдиційний характер рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від  26 грудня 2016 року.
 
Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що на дату укладення оспорюваного договору між ОСОБА_2 та ФГ «Аграрник-2007» - 21 березня 2017 року, земельна ділянка вже перебувала в  оренді ПП «Агрофірма «Панчеве» за договором оренди землі від 23 жовтня 2003 року, ОСОБА_2 не мав права повторно передавати належну йому земельну ділянку в оренду іншій особі, а тому вказаний вище договір оренди землі підлягає визнанню недійсним в силу положень статей 203, 215 ЦК України.
 
Доводи ФГ «Аграрник-2007» про те, що відповідно до статті 17 Закону України «Про оренду землі» об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, а тому відсутні підстави вважати, що земельна ділянка знаходиться в користуванні ПП «Агрофірма «Панчеве», є безпідставними, оскільки договір оренди землі від 21 березня 2017 року, укладений між ОСОБА_2 та ФГ «Аграрник-2007», суперечить рішенню Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2016 року у справі 
№ 395/1011/16-ц, яке набрало законної сили, вимогам статті 33 Закону України «Про оренду землі», статті 203 ЦК України і порушує права ПП «Агрофірма «Панчеве».
 
Необґрунтованими є доводи ФГ «Аграрник-2007» про те, що у ОСОБА_2 відсутнє волевиявлення щодо продовження договірних відносин з ПП  «Агрофірма «Панчеве», оскільки для припинення договірних відносин встановлений механізм, передбачений Законом України «Про оренду землі», і матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 ним скористався.
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника із судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій виключно з формальних міркувань.
 
Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. 
 
Крім того, відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
 
Оскільки касаційне провадження у справі закінчено, то виконання рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від  26  вересня 2017 року та ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від  22  листопада 2017 року підлягає поновленню.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Фермерського господарства «Аграрник-2007» залишити без задоволення.
 
Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від  26  вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 22 листопада 2017 року залишити без змін.
 
Поновити виконання рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від  26  вересня 2017 року та ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від 22  листопада 2017 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                      Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                                 І. А. Воробйова 

                                                                                                            Б. І. Гулько

                                                                                                            Р. А. Лідовець 

                                                                                                           Ю. В. Черняк