П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

12 червня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/541/20	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
                   суддів  – Домусчі С.Д. 
                                – Кравця О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року, прийняте у складі суду судді Гордієнко Т.О. в місті Миколаїв  по  справі  за  позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення від 06.08.2019 р. № 2/03.-18-р, зобов`язання вчинити певні дії,-  
В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Миколаївського  окружного  адміністративного  суду  з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення № 2/03.18-р від 06.08.2019 року, зобов`язання призначити пенсію в разі втрати годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 з 25.07.2019 року.
Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що позивач має право на призначення пенсії в зв`язку з втратою годувальника за померлого чоловіка, проте відповідач протиправно відмовив у призначенні зазначеної пенсії.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області    задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано   рішення від 06.08.2019 року № 2/03.18-р. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.07.2019 року про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника з урахуванням висновків суду. В решті позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає, що судом першої інстанції допущені порушення норм матеріального права, тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог  відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивач 25.07.2019 звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника та надала пакет документів, при цьому згідно з трудовою книжкою страховий стаж Позивача становить 15 років 1 місяць 22 дні. Таким чином, апелянт вказує, що позивач на момент досягнення 59 річного віку 15.07.2019 року не набула права на пенсію за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому не відноситься до кола непрацездатних осіб визначених статтею 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Апелянт зазначає, що за вказаних обставин право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у позивача відсутнє, тому рішення Головного управління від 06.08.2019 №2/03-18-р про відмову позивачу у призначенні пенсії в разі втрати годувальника є правомірним.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 25.07.2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася   до відповідача з заявою про призначення пенсії в разі втрати годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 . До заяви позивач надала: копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , копію свідоцтва про укладення шлюбу, довідку виконкому Новоодеської міської ради від 25.07.2019 року № 36803, яка підтверджує факт спільного проживання ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 та факт перебування позивача на утриманні чоловіка, копію паспорта та копію РНОКПП, копію трудової книжки.
Рішенням від 06.08.2019 року № 2/03.18-р відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника, оскільки у позивача на момент досягнення 59-річного віку немає встановленого ст. 26 Закону № 1058 страхового стажу не менше 26 років.
Вважаючи вказане рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку, що    питання страхового стажу не вирішується у спірних правовідносинах,   відтак позивач має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, тому рішення відповідача від 06.08.2019 року № 2/03.18-р є протиправним та підлягає скасуванню. Крім того, для захисту прав позивача, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву позивача від 25.07.2019 про призначення пенсії в зв`язку з втратою годувальника з урахуванням висновків суду.
Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі – Закон України №1058-IV).
Статтею 5 Закону України №1058-IV визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Виключно цим Законом визначаються, зокрема: коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.
Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України №1058-IV види пенсійного забезпечення, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення.
У частині першій статті 9 Закону України №1058-IV наведено види пенсійних виплат: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі – Закон України № 2262-ХІІ), право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні. Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.
За змістом статті 31 Закону України № 2262-ХІІ, члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. 
Тобто, обов`язковими умовами для визнання за членами сім`ї померлого права на пенсію в разі втрати годувальника є не тільки наявність права померлого на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», а й те, що ці члени сім`ї мають бути непрацездатними та перебувати на утриманні померлого, або доходи померлого були для них єдиним джерелом засобів до існування.
Колегія суддів звертає увагу, що частиною 4 п. «б» ст. 30 Закону України № 2262-ХІІ визначено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються: батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України №1058-ІV або є особами з інвалідністю.
Разом з тим, статтею 26 Закону України №1058-ІV, визначено умови призначення пенсії за віком і встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.
Статтею 26 Закону України №1058-ІV також передбачено, що право на пенсію мають жінки, які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року, після досягнення ними 59 років.
З системного аналізу положень Закону України №1058-ІV, зокрема статті 26, суд апеляційної інстанції вбачає, що вказаною статтею передбачено дві складові, які у своїй сукупності надають особі право на отримання пенсії за віком, а саме: досягнення пенсійного віку та наявність відповідного страхового стажу.
Водночас, за переконанням колегії суддів, апелянт помилково ототожнює поняття «пенсійний вік» та «набуття особою права на отримання пенсії за віком», оскільки набуття особою права на отримання пенсії за віком є більш широким поняттям, яке включає в себе зокрема досягнення пенсійного віку.
Таким чином, оскільки згідно вимог частини 4 п. «б» ст. 30 Закону України № 2262-ХІІ, необхідною умовою для визнання непрацездатним членом сім`ї є саме досягнення пенсійного віку, а не набуття особою права на призначення пенсії за віком, а згідно положень статті 26 Закону України №1058-ІV, на момент звернення до пенсійного органу, ОСОБА_1 досягла пенсійного віку, оскільки народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що позивач є непрацездатним членом сім`ї у розумінні частини 4 п. «б» ст. 30 Закону України № 2262-ХІІ.
Доводи апелянта щодо відсутності у позивача відповідного страхового стажу ґрунтуються на помилковому тлумаченні апелянтом норм матеріального права та колегією суддів до уваги не приймаються.
Крім того, матеріалами справи також підтверджується факт укладення шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 13), факт смерті ОСОБА_2 (а.с. 14), а також факт перебування ОСОБА_1 на утриманні чоловіка (а.с. 11), як передбачено вимогами статті 31 Закону України № 2262-ХІІ.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що рішення відповідача від 06.08.2019 року № 2/03.18-р є протиправним та підлягає скасуванню.
Водночас, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції, який з метою захисту порушеного права позивача ефективним та належним способом, враховуючи дискреційність повноважень відповідача при призначення пенсії, вийшов за межі позовних вимог та обрав спосіб захисту порушених прав шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача з урахуванням висновків суду.
  Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, в апеляційній скарзі не зазначено.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, –
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення від 06.08.2019 р. № 2/03.-18-р, зобов`язання вчинити певні дії– залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя:                                                              М.П. Коваль

Суддя:                                                                                     С.Д. Домусчі

        Суддя:                                                                                     О. О. Кравець