ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року	Львів	Справа № 300/506/20 пров. № А/857/5781/20	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                             Хобор Р.Б.,
суддів                                                                                 Попка Я.С., Сеника Р.П. 
з участю секретаря судового засідання                                   Смолинця А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року, ухвалене суддею Остапюком С.В. в м. Івано-Франківську за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у справі № 300/506/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії,

                                                            В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до суду та з уточненням позовних вимог просить суд: 
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на звернення від 10.02.2020 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 надати відповідь на звернення від 10.02.2020 року;
- скасувати пункт 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 20 від 24.01.2020 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати наказ про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , зазначивши в наказі про виплату грошового забезпечення за два дні проходження військової служби, згідно з постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2018 року, а саме 25-26.02.2018 року; про виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 в день кінцевого розрахунку як по грошовому забезпеченню, так і по відповідній компенсації за речове майно та грошовій допомозі по звільненню, відповідно до вимог наказу Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 року «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» за нормами, згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 1704 від 30.08.2017 року зі змінами; про проведення перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за частину невикористаної основної відпустки за 2018 рік (35 діб) з розрахунку грошового забезпечення за нормами передбаченими постановою Кабінету Міністрів України № 1704 від 30.08.2017 року зі змінами, відповідно до пункту 15 статті 10, пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 року.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 24.01.2020 року командир військової частини НОМЕР_1 виніс наказ, на підставі якого виключив позивача зі списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення з 27.02.2018 року і виплатив грошове забезпечення по 24.02.2018 року.
Позивач вважає, що відповідач, в порушення положень Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців», Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2018 року, постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2019 року, без проведення з позивачем повного розрахунку з усіх видів забезпечення, без згоди позивача, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.01.2020 року № 20, виключив позивача зі списків особового складу військової частини з 27.02.2018 року. У зв`язку з цим просить визнати зазначений наказ протиправним і його скасувати.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано пункт 2 наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 24.01.2020 року № 20.
В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив ОСОБА_1 , який просить рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року скасувати та задовольнити позовні вимоги. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини після кінцевої дати проведення розрахунку за грошовим та речовим забезпеченнях.
У обґрунтування вимог апеляційної скарги, позивач посилається на те, що суд першої інстанції не з`ясував належним чином момент проведення з позивачем розрахунків з грошового та речового забезпечення, а тому невірно встановив дату виключення позивача зі списків особового складу військової частини чим позбавив права на донарахування грошового  забезпечення за період з 24.02.2018 року по 02.03.2018 року.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2018 року в справі № 876/4832/18, визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.02.2018 року № 43 в частині виключення майора ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини.
29.11.2018 року, ОСОБА_1 звернувся з заявою до військової частини НОМЕР_1 щодо виключення його зі списків особового складу військової частини і всіх видів забезпечення з врахуванням мотивувальної частини постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2018 року в справі № 876/4832/18. Разом з тим просив виплатити грошове забезпечення з 25.02.2018 року до дня виключення зі списків особового складу частини в розмірах, визначених Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністра оборони України від 07.06.2008 року № 260.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21.12.2018 року № 292 внесено зміни в попередній наказ від 26.02.2018 року № 43 в частині виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , згідно з яких майора ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з 26.02.2018 року.
При цьому належне ОСОБА_1 при звільненні забезпечення наказано  виплатити по 24.02.2018 року.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2019 року у справі № 0940/2425/18 визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.12.2018 року № 292. 
У мотивувальній частині постанови вказано, що позивача необхідно виключити зі списків особового складу військової частини 02.03.2018 року та до цієї дати мають бути  перераховані та виплачені строкові виплати, зазначені в наказі командира військової частини НОМЕР_1 від 21.12.2018 року № 292. 
На виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2019 року відповідач виніс наказ № 20 від 24.01.2020 року, на підставі якого, ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу  військової частини і всіх видів забезпечення з 27.02.2018 року. 
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2019 року, не виключив позивача зі списків особового складу військової частини у день остаточного розрахунку зі всіх видів забезпечення та не провів відповідний перерахунок та виплату грошового забезпечення. 
Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступні обставини. 
Відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Вимоги апеляційної скарги стосуються неправомірності виключення позивача зі списків особового складу раніше ніж з ним проведено остаточний розрахунок по грошовому та матеріальному забезпеченню, а також непроведення перерахунку виплат зазначених в оскарженому наказі.
Частиною 1 статті 19 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 5 березня 1992 року № 2232-XII (далі – Закон № 2232-XII) визначено загальні умови укладення контракту на проходження військової служби та встановлено, що військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.
Пунктом 2 статті 24 Закону № 2232-XII передбачено, що днем закінчення проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, затверджене Указом Президента України 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення) визначає порядок проходження громадянами України (військової служби у Збройних Силах України та регулює питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі. Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.
Згідно з абзацами 1 та 3 пункту 242 Положення після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення, військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
З наведених правових норм слідує, що виключення зі списків особового складу військовослужбовця, звільненого з військової служби, можливе за умови здачі посади та проведення з ним усіх необхідних розрахунків по грошовому, продовольчому та речовому забезпеченню. При цьому, виключення військовослужбовця зі списків особового складу до проведення усіх необхідних розрахунків дозволяється лише зі згоди такого військовослужбовця.
Апеляційний суд встановив те, що грошова премія за сумлінне виконання службових обов`язків в розмірі 480 % - 5410,29 грн., виплачена 26.02.2018 року; надбавка за виконання особливо важких завдань в розмірі 50% - 864 грн., виплачена 26.02.2018 року; щомісячна додаткова грошова винагорода в розмірі 60 % - 4868,99 грн., виплачена 26.02.2018 року; одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 50 % - 151480 грн., виплачена 26.02.2018 року; грошова компенсація основної відпустки за 2018 рік - 15215,63 грн., виплачена 26.02.2018 року; грошового забезпечення за окладом - 901,7 грн. виплачено 26.02.2018 року; за військове звання - 197,14 грн., виплачено 26.02.2018 року; підвищення посадового окладу - 225,43 грн., виплачено 26.02.2018 року; надбавка за вислугу років - 493,71 грн., виплачена 26.02.2018 року; грошова допомога на оздоровлення - 9325,49 грн., виплачена 02.03.2018 року.
Отже, проведення остаточного розрахунку з усіх видів забезпечення з ОСОБА_1 відбулось 02.03.2018 року, тобто станом на день виплати грошової допомоги на оздоровлення.
Таким чином, враховуючи наведені вище правові норми, датою виключення позивача зі списків особового складу військової частини, на думку апеляційного суду, слід вважати  02.03.2018 року, тобто день проведення з позивачем розрахунку з усіх видів забезпечення.
Оскільки, лише 02.03.2018 року з позивачем проведено розрахунок з усіх видів грошового забезпечення, то по вказану дату позивач перебував у відносинах публічної служби з відповідачем, а тому позивач не міг бути виключений із списків особового складу військової частини раніше, а саме 27.02.2018 року.
За наведених обставин строкові виплати зазначені в наказі командира військової частини НОМЕР_1 від 24.01.2020 року № 20 повинні бути перераховані та виплачені по 02.03.2018 року. 
Відповідач при прийнятті оскаржуваного наказу не врахував цих обставин, а також постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2010 року, у якій викладені ці обставини, внаслідок чого наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 24.01.2020 року № 20 в частині пункту 2 необхідно скасувати.
При цьому, апеляційний суд зазначає, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22.12.2018 року у справі № 804/1469/17, від 14.08.2019 у справі № 0640/4434/18, від 12.09.2019 у справі № 0640/4248/18.
Таким чином, адміністративний суд з урахуванням фактичних обставин зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, частиною 4 статті 245 КАС України  визначено, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Аналіз зазначених норм у їх взаємозв`язку зі статтями  2,  5 КАС України свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері. 
Водночас, апеляційний суд зазначає, що частиною 1 статті 5 КАС України, одним із способів захисту, передбачено визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи його окремих положень.
Отже, захист порушеного права шляхом скасування індивідуального акта чи його окремих положень не передбачає зобов`язання відповідача вчинити певні дії.
Це зумовлено тим, що законодавець формулюючи таким чином правову норму, вважав, що такий спосіб захисту порушених прав, з урахуванням мотивів наведених судом у рішенні, буде ефективним. 
Виходячи з наведених міркувань, апеляційний суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача у цьому спорі є скасування пункту 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.01.2020 року № 20. 
Тому, в задоволенні позовних вимог про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 видати наказ про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , зазначивши в наказі про виплату грошового забезпечення за два дні проходження військової служби, згідно з постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2018 року, а саме 25-26.02.2018 року; про виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 в день кінцевого розрахунку як по грошовому забезпеченню, так і по відповідній компенсації за речове майно та грошовій допомозі по звільненню, відповідно до вимог наказу Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 року «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» за нормами, згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 1704 від 30.08.2017 року зі змінами; про проведення перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за частину невикористаної основної відпустки за 2018 рік (35 діб) з розрахунку грошового забезпечення за нормами передбаченими постановою Кабінету Міністрів України № 1704 від 30.08.2017 року зі змінами, відповідно до пункту 15 статті 10, пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 року необхідно відмовити, оскільки скасування пункту 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.01.2020 року № 20, одночасно зобов`язує відповідача прийняти інший наказ і вирішити питання, які порушені у цьому пункті наказу з урахуванням мотивів наведених у судовому рішенні.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та  такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року в справі № 300/506/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Я. С. Попко 	
 	 	Р. П. Сеник  	
Повний текст постанови складений  09.06.2020 року