Постанова
Іменем України
 
25 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 623/1329/16-ц
провадження № 61-328св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,
 
учасники справи:
заявник -  ОСОБА_1 ,
заінтересована особа - державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області Гаврилюк Дар`я Василівна,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Бурлака І. В., Бровченка І. О., Колтунової А. І.,
 
у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа - державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області Гаврилюк Дар`я Василівна, на дії державного виконавця щодо звернення стягнення на заробітну плату та на бездіяльність щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження.
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
 
Короткий зміст вимог скарги
 
У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою, заінтересована особа - державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області Гаврилюк Дар`я Василівна, на дії державного виконавця щодо звернення стягнення на заробітну плату та на бездіяльність щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження.
 
Скарга мотивована тим, що на виконанні Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа по справі № 623/1329/16-ц, виданого Ізюмським міськрайонним судом Харківської області 20 жовтня 2017 року щодо зобов`язання її демонтувати паркан та ворота, які перегороджують провулок Олександрівський в місті Ізюм Харківської області, та привести дорогу загального користування у попередній стан.
 
Вказала, що 11 березня 2019 року дізналась про відрахування з її заробітної плати коштів за вказаним виконавчим провадженням, оскільки державним виконавцем винесено постанови про стягнення з неї виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та про накладення штрафу.
 
Зазначила, що виконавче провадження ще не закінчено та постанова державного виконавця про накладення на неї штрафу скасована судом, тому підстави для стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів відсутні.
 
Вказала, що розмір стягнення заробітної плати у постанові про звернення стягнення на заробітну плату повинен відповідати розміру застосованих штрафів з урахуванням скасування постанови.
 
Зазначила, що державним виконавцем вжито заходів щодо примусового виконання рішення суду немайнового характеру, однак не винесено постанову про закінчення виконавчого провадження і не надіслано виконавчий документ до суду, який його видав.
 
Заявник просила визнати: 1) неправомірною постанову державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області Гаврилюк Д. В. про звернення стягнення на заробітну плату у виконавчому провадженню ВП № 57124396; 2) зобов`язати державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області Гаврилюк Д. В. скасувати постанову про звернення стягнення на заробітну плату за виконавчим провадженням ВП № 57124396; 3) визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області Гаврилюк Д. В. щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження за виконавчим провадженням ВП № 57124396; 4) зобов`язати державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області Гаврилюк Д. В. винести постанову про закінчення виконавчого провадження за виконавчим провадженням ВП № 57124396.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 серпня 2019 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.
 
Ухвала місцевого суду мотивована тим, що постанова державного виконавця про накладення на боржника штрафу скасована судом, тому відсутні підстави для звернення стягнення на її заробітну плату, у зв`язку з чим відповідна постанова державного виконавця також підлягає скасуванню, а також наявні підстави для закінчення виконавчого провадження.
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року апеляційну скаргу Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області задоволено.
 
Ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 серпня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
 
В задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересована особа - державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області Гаврилюк Дар`я Василівна, на дії державного виконавця щодо звернення стягнення на заробітну плату та на бездіяльність щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження відмовлено.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що державний виконавець не допустила бездіяльності щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження, оскільки рішення суду щодо вчинення дій немайнового характеру не виконано та може бути виконано без участі боржника, у зв`язку з чим виконавець зобов`язана була продовжувати вживати примусових заходів з його виконання.
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у лютому 2020 року до Верховного Суду,  ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати і ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.  
 
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 07 лютого 2020 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі, витребувано її з Ізюмського міськрайонного суду Харківської області.
 
18 лютого 2020 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.
 
На підставі ухвали Верховного Суду від 16 березня 2020 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що підстави для стягнення витрат виконавчого провадження та накладених на боржника штрафів відсутні до винесення постанови щодо фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. 
 
У касаційній скарзі зазначається, що з боржника стягується сума штрафу, який скасований ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23 січня 2019 року по справі № 623/1329/16-ц. 
 
Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не надіслали відзиву на касаційну скаргу.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
 
Суди встановили, на виконанні Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебуває виконавче провадження № 57124396 з виконання виконавчого листа по справі № 623/1329/16-ц, виданого Ізюмським міськрайонним судом Харківської області 20 жовтня 2017 року щодо зобов`язання ОСОБА_1 демонтувати паркан та ворота, які перегороджують провулок Олександрівський в м. Ізюм Харківської області та перешкоджають в`їзду до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , в якому проживає стягувач, та привести дорогу загального користування у попередній стан, а саме відновити межу земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , з боку дороги у відповідності до плану земельної ділянки, зазначеному у технічному паспорті на даний садибний будинок, виготовленому Ізюмським міським бюро технічної інвентаризації 08 червня 2015 року (а. с. 38).
 
03 вересня 2018 року державним виконавцем Гаврилюк Д. В. винесено постанову про відкриття вказаного виконавчого провадження, у якій зазначено про необхідність боржнику виконати рішення суду протягом 10 днів (а. с. 39, 40).
 
11 вересня 2018 року до виконавчої служби надійшло клопотання боржника ОСОБА_1 про зупинення виконавчого провадження у зв`язку з подачею до суду заяви про роз`яснення рішення (а. с. 41, 42).
 
19 вересня 2018 року державним виконавцем в присутності понятого ОСОБА_2 та стягувача ОСОБА_3 складено акт, згідно якого рішення суду не виконано, межі земельної ділянки не відновлено, дорога загального користування не приведена в попередній стан, паркан та ворота не демонтовані. ОСОБА_1 від підпису зазначеного акта відмовилась (а. с. 43).
 
Також, 19 вересня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 7 446,00 грн, постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 90,00 грн, постанову про накладення на боржника штрафу, у якій постановою від 19 жовтня 2018 року виправлено помилку, у розмірі 1 700,00 грн, якою зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за його умисне невиконання. Копії зазначених постанов отримані ОСОБА_1 20 вересня 2018 року (а. с. 44 - 47, 57).
 
26 вересня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про залучення до проведення виконавчих дій осіб, які мають спеціальні знання в сфері землевпорядкування, а саме представників Ізюмської міської ради Харківської області, Ізюмського міського бюро технічної інвентаризації (а. с. 49).
 
01 жовтня 2018 року на адресу виконавчої служби надійшло клопотання ОСОБА_1. про продовження строку виконання виконавчого листа у цивільній справі № 623/1329/16-ц у зв`язку з тим, що боржник відповідно до листка непрацездатності, серія АДП № 960208 знаходиться на лікарняному з 28 вересня 2018 року, а тому немає можливості виконати судове рішення в установлений строк до 03 жовтня 2018 року (а. с. 50).
 
02 жовтня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про відкладення проведення виконавчих дій на 16 жовтня 2018 року о 10:30 год (а. с. 51, 52).
 
Також, 02 жовтня 2018 року на адресу виконавчої служби надійшов лист Ізюмської міської ради Харківської області, яким вона повідомила, що для проведення топографо-геодезичних, землевпорядних робіт щодо відновлення (встановлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 , необхідно укласти договір з відповідним суб`єктом господарювання, що має у складі сертифікованого інженера-землевпорядника, сертифікованого інженера-геодезиста, оскільки в апараті міської ради такі особи відсутні (а. с. 53).
 
16 жовтня 2018 року від ОСОБА_1 повторно надійшло клопотання про продовження строку виконання виконавчого листа № 623/1329/16-ц у зв`язку із перебуванням на лікарняному з 11 жовтня 2018 року відповідно до листка непрацездатності, серія АДВ № 585483, на підставі якого державним виконавцем винесено постанову про відкладення виконавчих дій на 26 жовтня 2018 року о 10:30 год (а. с. 54 - 56).
 
24 жовтня 2018 року ОСОБА_1 втретє подала клопотання про продовження строку виконання виконавчого листа № 623/1329/16-ц у зв`язку із тим, що відповідно до листка непрацездатності, серія АДП № 960823, вона знаходиться на лікарняному з 23 жовтня 2018 року, а тому немає можливості виконати судове рішення у встановлений строк до 26 жовтня 2018 року. Згідно копії листка непрацездатності ОСОБА_1 перебувала на лікарняному по 26 жовтня 2018 року включно та мала стати до роботи 27 жовтня 2018 року (а. с. 58).
 
26 жовтня 2018 року державний виконавець Гаврилюк Д. В. у присутності понятих ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , представника КП «Ізюмське міське бюро технічної інвентаризації» Мущенко Я. В., стягувача ОСОБА_3 склала акт, згідно якого рішення суду не виконано, межі земельної ділянки не відновлені, паркан та ворота не демонтовані, дорога загального користування не приведена в попередній стан (а. с. 59).
 
Цього ж дня, 26 жовтня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 3 400,00 грн на підставі частини другої статті 75 Закону України «Про виконавче провадження». Також, зазначеною постановою зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за його невиконання (а. с. 61).
 
29 жовтня 2018 року державним виконавцем направлено повідомлення начальнику Ізюмського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Харківській області щодо притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності (а. с. 62). За зазначеним повідомленням проведено перевірку, матеріали якої передано до слідчого відділу Ізюмського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Харківській області для внесення відомостей до ЄРДР, та відкрито кримінальне провадження № 12018220320001182 від 21 листопада 2018 року (а. с. 75, 78).
 
30 жовтня 2018 року до виконавчої служби надійшла заява стягувача ОСОБА_3 , в якій він зазначив, що боржник не має перешкод у виконанні рішення суду, оскільки матеріали справи містять геодезичну зйомку сертифікованого інженера-землевпорядника в`їзду та земельних ділянок домоволодінь АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , яка також знаходиться у начальника юридичного відділу виконавчого комітету Ізюмської міської ради (а. с. 63, 66).
 
05 грудня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 , які вони отримує у ТОВ «Приватна служба охорони «Яструб». Постановлено проводити утримання у розмірі 20 % до виплати суми боргу 12 466,00 грн (а. с. 22).
 
Копію зазначеної постанови отримано ОСОБА_1 15 березня 2019 року згідно її розписки на супровідному листі (а. с. 21).
 
Як вбачається з довідки про доходи ОСОБА_1 від 28 березня 2019 року, виданої ТОВ «Приватна служба охорони «Яструб», у грудні 2018 року з її заробітної плати утримано 624,17 грн, у січні 2019 року - 676,20 грн, у лютому 2019 року - 676,20 грн, а всього утримано 1 976,57 грн (а. с. 23).
 
Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23 січня 2019 року, яка залишена без змін постановою Харківського апеляційного суду від 08 липня 2019 року, постанову державного виконавця від 26 жовтня 2018 року про накладення штрафу на ОСОБА_1 визнано неправомірною та скасовано (а. с. 7, 8).
 
Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 квітня 2019 року тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання зобов`язань, покладених на неї рішенням суду (а. с. 100, 101). Однак, постановою Харківського апеляційного суду від 08 липня 2019 року зазначену ухвалу скасовано та відмовлено у задоволенні подання державного виконавця про обмеження боржника у праві виїзду за кордон.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
 
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
 
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
 
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
 
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів. 
 
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
 
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
 
За змістом частини першої статті 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
 
Частиною п`ятою статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
 
Зазначене конституційне положення відображено також у статті 18 ЦПК України, відповідно до частини першої якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
 
Таким чином, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VІІІ») виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону № 1404-VІІІ постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. 
 
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
 
Частиною другою статті 74 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
 
З урахуванням вищенаведеного колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.
 
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 16 січня 2019 року у справі № 279/3458/17-ц (провадження № 14-543цс18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 758/201/17 (провадження № 14-468цс19) та від 18 грудня 2019 року у справі № 759/15553/14-ц (провадження № 14-579цс19).
 
Судами встановлено, що 19 вересня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 7 446,00 грн, постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 90,00 грн, постанову про накладення на боржника штрафу, у якій постановою від 19 жовтня 2018 року виправлено помилку, у розмірі 1 700,00 грн, якою зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за його умисне невиконання. 
 
05 грудня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 , які вона отримує у ТОВ «Приватна служба охорони «Яструб». Постановлено проводити утримання у розмірі 20 % до виплати суми боргу 12 466,00 грн (а. с. 22, 77). 
 
Вказана у цій постанові грошова сума складається лише із сум виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, згідно зробленого державним виконавцем розрахунку. Ця сума може бути уточнена державним виконавцем, враховуючи виправлення описки у одній із постанов про накладення штрафу та скасування судом іншої постанови про накладення штрафу.
 
У виконавчому листі відсутні відомості про стягнення з боржника грошових сум за рішенням суду.
 
Тобто, постановою звернуто стягнення на заробітну плату лише для стягнення грошових сум на виконання постанов державного виконавця, перелік яких наведено у статті 74 Закону № 1404-VІІІ, тому провадження у справі в частині вимог про визнання неправомірною постанови про звернення стягнення на заробітну плату та зобов`язання державного виконавця скасувати постанову про звернення стягнення на заробітну плату підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
В частині вимог скарги про визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження за виконавчим провадженням та зобов`язання державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження необхідно зазначити, що апеляційний суд, встановивши, що ОСОБА_1 не виконує рішення суду, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження.
 
Виходячи з викладеного слід дійти висновку, що державний виконавець не допустила бездіяльності щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження, оскільки рішення суду щодо вчинення дій немайнового характеру не виконано та може бути виконано без участі боржника, у зв`язку з чим виконавець зобов`язана була продовжувати вживати примусових заходів з його виконання.
 
Тому, постанова суду апеляційної інстанції стосовно вимог про визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження та зобов`язання державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження є законною та обґрунтованою.
 
Частиною третьою статті 400 ЦПК України визначено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
 
Тому, касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Частинами першою та другою статті 414 ЦПК України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19 - 22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.
 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
Оскільки суди попередніх інстанцій не встановили правову природу спірних правовідносин, що виникли між сторонами, у зв`язку з чим порушили норми цивільного процесуального законодавства щодо визначення предметної юрисдикції справи та розглянули в порядку цивільного судочинства скаргу, яка підлягає частковому розгляду у порядку адміністративного судочинства, ухвалені у справі судові рішення підлягають частковому скасуванню, а провадження у відповідній частині закриттю, а постанова суду апеляційної інстанції у відповідній частині залишенню без змін.
 
Керуючись статтями 255, 400, 410, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 серпня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року в частині вирішення вимог про визнаннянеправомірною постанови державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області Гаврилюк Дар`ї Василівни про звернення стягнення на заробітну плату у виконавчому провадженні ВП № 57124396 та зобов`язання державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області Гаврилюк Дар`ї Василівнискасувати постанову про звернення стягнення на заробітну плату за виконавчим провадженням ВП № 57124396  скасувати, провадження у вказаній частині вимог закрити. Роз`яснити заявнику, що розгляд зазначених вимог належить до юрисдикції адміністративного суду.
 
Постанову Харківського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року в частині вирішення вимог про визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області Гаврилюк Дар`ї Василівни щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження за виконавчим провадженням ВП № 57124396 та зобов`язання державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області Гаврилюк Дар`ї Василівни винести постанову про закінчення виконавчого провадження за виконавчим провадженням ВП № 57124396 залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                             В. С. Висоцька 

Судді:                                                                                                        А. І. Грушицький
                                                                                                                                                         І. В. Литвиненко                                                                                                                        В. В. Сердюк     	
                                                                                                                   І. М. Фаловська