КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

ПОСТАНОВА
Іменем України 
 
25 травня 2020 року                                                                                         місто Київ
Справа № 752/7269/19
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Лівінського С.В. (суддя-доповідач),
Березовенко Р.В.,
Суханової Є.М.
розглянувши в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва, у складі судді Мазура Ю.Ю., від 27 вересня 2019 року (повний текст рішення складено 04 жовтня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, 
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання  неповнолітніх ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5 тис. грн, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 5 тис. грн, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 5 тис. грн, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.  
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 22 листопада 2015 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В шлюбі у них народилися діти - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідач проживає окремо від неї та дітей. Оскільки відповідач у добровільному порядку не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання дітей, тому вона звернулася до суду з даним позовом. 
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 27 вересня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 5 тис. грн, з індексацією відповідно до закону, щомісячно починаючи з 09 квітня 2019 до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі 5 тис. грн, з індексацією відповідно до закону, щомісячно починаючи з 09 квітня 2019 до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1   на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі в розмірі 5 тис. грн, з індексацією відповідно до закону, щомісячно починаючи з 09 квітня 2019 до досягнення дитиною повноліття. Рішення підлягало негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання про розподіл судових витрат.  
ОСОБА_1 , з судовим рішенням не погодився та подав апеляційну скаргу. Просив рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовну заяву ОСОБА_2 . Визначити ОСОБА_1 розмір аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання спільних дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у розмірі 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, кожному, починаючи з 09 квітня 2019 року і до досягнення ними повноліття. Вважав, що вказане рішення прийнято за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм процесуального права, а висновки, викладені в оскаржуваному рішенні не відповідають обставинам справи.   
Свій відзив на апеляційну скаргу подала ОСОБА_2 . Просила рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
У відповіді на відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 доводи своєї апеляційної скарги підтримав.  
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає що скарга підлягає до часткового задоволення.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
За приписами п. 2) ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Зі справи вбачається та її матеріалами підтверджується таке.
Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 листопада 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.
Під час шлюбу у них народилися діти ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про права дитини (далі - Конвенція ООН про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно зі статтею 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Статтями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з положеннями статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до частини першої статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Згідно з пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення..
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що будь-які витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід ураховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходив з того, що відповідач не має стабільного заробітку, однак є працездатним, а доказів на підтвердження того, що він має інших утриманців не надав, тому має можливість організувати своє життя таким чином, щоб надавати матеріальну допомогу.
Разом з тим, колегія суддів з цим висновком суду погодитись не може. 
Частиною 3 ст. 12 і ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, нормами сімейного законодавства на батьків покладено обов`язок утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
Разом з тим, зобов`язуючи матеріально забезпечувати неповнолітніх дітей, закон враховує і інтереси батьків, зокрема їх матеріальний стан та перебування на їх утриманні інших неповнолітніх дітей.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач перебуває в працездатному віці, однак на даний час зареєстрований як безробітний.
Крім того, матеріали справи не містять доказів щодо перебування у власності відповідача нерухомого та цінного рухомого майна.
Колегія суддів, враховуючи матеріальний стан відповідача, та прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, встановлений на законодавчому рівні, приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 2 тис. грн щомісячно на кожну дитину.
Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
При цьому, сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (частина 1 статті 192 СК України).
Крім того, обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в  рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно з яким, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Тому, керуючись ч. 13 ст. 7 , ст. 367, п. 2) ч. 1 ст. 374, п. 4) ч. 1 ст. 376, ст. 381- 384 ЦПК України,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково. 
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 вересня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_2  задовольнити частково. 
Стягнути з  ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ) аліменти на утримання  ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2 тисячі гривен, щомісячно, починаючи з 09 квітня 2019 року до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з  ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ) аліменти на утримання  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2 тисячі гривен, щомісячно, починаючи з 09 квітня 2019 року до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з  ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ) аліменти на утримання  ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2 тисячі гривен, щомісячно, починаючи з 09 квітня 2019 року до досягнення дитиною повноліття.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Оскільки розгляд справи проведено без повідомлення (виклику) учасників справи, касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках визначених ст. 389 ЦПК України.

 
Судді:                                                                                               С.В. Лівінський,        

Р.В. Березовенко,

                                                                                                          Є.М. Суханова