Постанова
Іменем України
 
11 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 185/2561/18
провадження № 61-11026св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Ткаченко І. Ю., Каратаєвої Л. О., Деркач Н. М.
 
у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
 
Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору від 03 жовтня 2011 року відповідач ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання вказаного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до пункту 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, та тарифами банку, які викладені на банківському сайті, становлять договір між нею та банком, що підтверджується підписом у заяві.
 
При укладанні договору сторони керувались частиною першою статті 634 ЦК України. Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому тарифами банку, які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується пунктом 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою. Водночас пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в пункті 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до пункту 2.1.1.5.5 Умов та правил - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно з пунктом 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5 % від суми позову. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення в розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, всупереч умовам кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. У зв`язку із зазначеним відповідач станом на 28 лютого 2018 року має заборгованість - 32 774,70 грн, у тому числі: 427,05 грн - заборгованість за кредитом; 26 289,61 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 4 021,15 грн - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 1 536,89 грн - штраф (процентна складова). Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав позивача. Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє до моменту належного виконання сторонами обов`язків. Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором, відповідач порушив норми законодавства та умови кредитного договору. 
 
Позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 32 774,70 грн та судовий збір в сумі 1 762,00 грн.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Заочним рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 червня 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором, яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 427,05 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 26 289,61 грн, заборгованості за пенею та комісією в сумі 4 021,15 грн, штрафів в сумі 500,00 грн - фіксована частина та 1 536,89 грн - процентна складова, а всього в сумі 32 774,70 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення місцевого суду мотивоване тим, що відповідач належним чином не виконувала своїх зобов`язань у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задоволено.
 
Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 червня 2018 року скасовано.
 
У задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.
 
Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 2 643,00 грн.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивач звернувся до суду з позовом поза межами строку позовної давності, про застосування якого просила відповідач, зазначивши про це у суді першої інстанції, однак суд першої інстанції на вказане уваги не звернув.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі, поданій у червні 2019 року до Верховного Суду, АТ КБ «ПриватБанк» (який є правонаступником ПАТ КБ «ПриватБанк»), посилаючись на порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
Тому в тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її з Першотравенського міського суду Дніпропетровської області.
 
05 грудня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.
 
06 лютого 2020 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.
 
На підставі ухвали Верховного Суду від 24 лютого 2020 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не перевірив доводів, які мають значення для правильного вирішення справи, не надав належної оцінки наявним у справі доказам, зокрема, умовам договору щодо його дії, не перевірив належним чином строку дії кредитної картки.
 
Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не надіслали відзиву на касаційну скаргу.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суд установив, що відповідно до укладеного договору від 03 жовтня 2011 року № б/н відповідач ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а. с. 7).
 
ОСОБА_1 порушила договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості. За розрахунком позивача на 28 лютого 2018 року заборгованість становить 32 774,70 грн, у тому числі: 427,05 грн - заборгованість за кредитом; 26 289,61 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 4 021,15 грн - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 1 536,89 грн - штраф (процентна складова) (а. с. 5 - 6).
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА 
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
 
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
 
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
 
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
 
Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
 
Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
 
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
 
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
 
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
 
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
 
Оскільки умови договорів приєднання розробляє банк, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Умови про сплату позичальником комісії за користування кредитом та відповідальності за прострочення виконання кредитного зобов`язання у вигляді штрафу, що наявні в Умовах та правилах надання банківських послуг, не містять підпису позичальника.
 
Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів містив положення щодо сплати комісії і штрафу.
 
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, які діяли для всіх, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови та правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту і Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
 
Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
 
Умови та правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна застосовувати щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також якщо ці умови прямо не передбачені, як у цьому випадку, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо ним підписана, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
 
Проаналізувавши підстави звернення до суду, норми цивільного законодавства України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, положення договору, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що Умови та правила надання банківських послуг не враховуються при визначенні прав та обов`язків сторін кредитного договору, оскільки не підписані позичальником.
 
Отже, немає підстав для стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 26 289,61 грн, заборгованості за пенею та комісією в сумі 4 021,15 грн, штрафів в сумі 500,00 грн - фіксована частина та 1 536,89 грн - процентна складова.
 
Суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені норми та обставини справи і дійшов до неправильного висновку про задоволення позову в цій частині.
 
Щодо повернення фактично отриманої суми кредитних коштів
 
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
 
Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
 
Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.
 
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
 
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
 
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ПАТ КБ «ПриватБанк» не повернені, а відповідно до частини другої статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником зобов`язання визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, тому ПАТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
 
Аналогічний висновок зазначений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
 
Таким чином, апеляційний суд дійшов неправильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог банку в цій частині за пропуском строку позовної давності.
 
У частині третій статті 400 ЦПК України визначено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Тому касаційна скарга акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Згідно з частиною першою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
 
У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, постанову суду апеляційної інстанції скасувати,  заочне рішення суду першої інстанції в частині стягнення відсотків, пені та штрафів за кредитним договором скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.
 
Керуючись статтями 402, 409, 412, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»задовольнити частково.
 
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року скасувати.
 
Заочне рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 червня 2018 року в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 26 289,61 грн, заборгованості за пенею та комісією в сумі 4 021,15 грн, штрафів у сумі 500,00 грн (фіксована частина) та 1 536,89 грн (процентна складова) скасувати і ухвалити в цій частині нову постанову про відмову в задоволенні позову.
 
Заочне рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 червня 2018 року в частині задоволення позовної вимоги про стягнення основної заборгованості за кредитом в сумі 427,05 грн залишити в силі.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий      Судді:	В. С. Висоцька      А. І. Грушицький      І. В. Литвиненко 	
 	    В. В. Сердюк     	
 	І. М. Фаловська