ПОСТАНОВА
Іменем України

21 травня 2020 року 
м. Київ
справа № 295/3063/17
адміністративне провадження № К/9901/20072/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Яковенка М. М.,
суддів - Дашутіна І. В., Шишова О. О.,
розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу №  295/3063/17
за адміністративним позовом Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання незаконними дій державного виконавця,
за касаційною скаргою Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на постанову Богунського районного суду м. Житомира (суддя Кузнєцов  Д.  В.) від 23 травня 2017 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів: Капустинський М. М., Іваненко Т. В., Кузьменко Л. В.) від 07 листопада 2017 року, 
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. У березні 2017 року Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області звернулося до суду з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, в якому просило:
- скасувати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 30 грудня 2016 року №  52136855 відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області у розмірі 6400,00 грн.;
- скасувати постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 30 грудня 2016 року № 52136855 відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області у розмірі 70,30 грн.
2. Вимоги адміністративного позову мотивовано тим, що оскаржувані постанови винесені з порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» та підлягають скасуванню, оскільки рішення суду в частині проведення перерахунку пенсії виконано в добровільному порядку та в повному обсязі, а виплата такої пенсії не обмежена у часі, через те, що це періодичний платіж, відтак у відповідача не було підстав для винесення постанов про стягнення виконавчого збору та витрат.
3. Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 23 травня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року, відмовлено у задоволенні адміністративного позову.
4. Не погоджуючись з рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, 20 листопада 2017 року Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Богунського районного суду м. Житомира від 23 травня 2017 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року, та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
5. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
6. Вищим адміністративним судом України справа до розгляду не призначалася.
7. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.
8. Відповідно до пп. 4 п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
9. 12 лютого 2018 року касаційну скаргу Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на постанову Богунського районного суду м. Житомира від 23 травня 2017 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року у справі № 295/3063/17 передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (склад колегії суддів: Бевзенко В. М. - головуючий суддя (суддя-доповідач), Шарапа В. М., Данилевич Н. А.).
10. На підставі розпорядження в. о. заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду № 682/0/78-20 від 28 квітня 2020 року призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Бевзенка В. М., що унеможливлює його участь у розгляді касаційної скарги.
11. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28 квітня 2020 року, визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М. - головуючий суддя, Дашутін І. В., Шишов О. О.
12. Ухвалою Верховного Суду від 19 травня 2020 року справу прийнято до свого провадження, закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.
IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
13. Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Богунського районного суду м. Житомира від 29 червня 2016 року у справі № 295/6914/16-а визнано неправомірними дії Житомирського об`єднаного управління пенсійного фонду України Житомирської області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії та у включенні до складу заробітної плати, з якої проводиться обрахунок пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», інших виплат, а саме - матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та індексації доходів громадян; зобов`язано Житомирське об`єднане управління пенсійного фонду України Житомирської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з урахуванням сум індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в сумі 13760,46 грн., як складової заробітної плати, з якої були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, згідно довідки Національного банку України № 129 від 19 квітня 2016 року, починаючи з 01 травня 2016 року, враховуючи, що пенсія державного службовця позивачу призначена в розмірі 88% від заробітної плати; стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Житомирського об`єднаного управління пенсійного фонду України Житомирської області 551,20 грн. судового збору.
14. 06 вересня 2016 року відповідно до зазначеної постанови видано виконавчий лист №  295/6914/16-а.
15. 08 вересня 2016 року державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління у Житомирській області Слідзевський І. Р. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 295/6914/16-а та надано боржнику 7 робочих днів для самостійного виконання рішення суду.
16. У подальшому, 27 грудня 2016 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Сладь Т. П. винесені постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, оскільки Житомирським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області виконавчий лист виконаний не був.
17. Вважаючи спірні постанови відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
18. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходили з того, що при винесені оскаржуваних постанов державний виконавець діяв у відповідності до вимог чинного законодавства.
19. Також суди зазначили, що виконавче провадження № 52136855 було закінчено 27 грудня 2016 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом). Відтак, згідно ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
20. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанцій, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі.
21. Зокрема, скаржник зазначив, що пенсія є періодичним платежем, виплата якої за загальним правилом, не обмежена у часі, а рішення суду щодо проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 виконано у строк для добровільного виконання, відтак згідно ч. 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується.
22. Також, скаржник у касаційній скарзі здійснює виклад обставин справи та надає їм відповідну оцінку, цитує норми процесуального та матеріального права, а також висловлює свою незгоду із оскаржуваними судовими рішеннями про відмову у задоволенні позовних вимог.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
23. Відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
24. 08 лютого 2020 року набрали чинності зміни до КАС України, внесені Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
25. За правилом п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
26. За наведених підстав касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом, а саме за правилами КАС України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX.
27. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, у відповідності до ч. 1 ст. 341 КАС України, виходить з наступного.
28. За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
29. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
30. Згідно з ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року, державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.
31. Отже, на час відкриття виконавчого провадження у спірних правовідносинах, питання щодо стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, залежало від самостійного виконання боржником рішення, яке підлягло виконанню.
32. 05 жовтня 2016 року набув чинності Закону України «Про виконавче провадження» 1404-VIII, згідно з яким примусове виконання рішень проводиться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
33. Згідно з п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
34. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
35. За змістом ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
36. Водночас, ч. 9 ст. 27 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
37. Згідно п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
38. Частиною другою цієї ж статті встановлено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.
39. Відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
40. Отже, державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору, зокрема, якщо у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону не було стягнуто з боржника виконавчий збір, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
41. Статтею 42 Закону № 1404-VIII визначено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.
Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.
Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.
Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.
На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.
42. Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2830/5 «Про встановлення видів та розмірів витрат виконавчого провадження» (далі - Наказ № 2830/5), зокрема, частин першої, другої та дев`ятої розділу І, до видів витрат виконавчого провадження відносяться: виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари; пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку; послуги за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону № 1404 плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.
43. Закон України «Про виконавче провадження» не покладає на державного або приватного виконавця обов`язок документально фіксувати здійснення всіх витрат виконавчого провадження та надсилати докази їх здійснення сторонам виконавчого провадження.
44. Отже, у разі закінчення виконавчого провадження, державний виконавець наділений повноваженнями винесення постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження. При цьому, Суд звертає увагу, що витрати виконавчого провадження це фактично понесені державним виконавцем витрати під час організації та проведення виконавчих дій (витрати на пересилку поштової кореспонденції; друк документів, тощо). Такі витрати компенсуються за рахунок боржника незалежно від виконання рішення боржником у добровільному порядку чи примусовому.
45. Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, виконавче провадження № 52136855 було відкрите 08 вересня 2016 року з наданням боржнику строку для самостійного виконання. У строк, наданий для самостійного виконання, боржником рішення суду виконано не було. 27 грудня 2016 року державним виконавцем на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та зазначено, що за повідомленням боржника від 07 грудня 2016 року рішення суду виконано фактично.
46. За такого правового врегулювання та з урахуванням встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про правомірність дій відповідача щодо винесення постанов від 27 грудня 2016 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 6400,00 грн. та про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 70,30 грн., у зв`язку з чим підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.
47. У касаційній скарзі позивач, як на підставу для скасування судових рішень попередніх інстанцій та задоволення позовних вимог вказує, що відповідачем при винесенні оскаржуваних постанов не враховано, що пенсія є періодичним платежем, виплата якої, за загальним правилом, не обмежена у часі, а відтак виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню (пункт 1 частини п`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII).
48. Колегія суддів зазначені доводи вважає безпідставними, оскільки у цьому випадку у примусовому порядку виконується рішення зобов`язального характеру (про зобов`язання Житомирське об`єднане управління пенсійного фонду України Житомирської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з урахуванням сум індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в сумі 13760,46 грн., як складової заробітної плати, з якої були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, згідно довідки Національного банку України № 129 від 19 квітня 2016 року, починаючи з 01 травня 2016 року, враховуючи, що пенсія державного службовця позивачу призначена в розмірі 88% від заробітної плати), а не про стягнення періодичних платежів, а тому відсутні підстави для звільнення позивача від сплати виконавчого збору.
49. Щодо посилань скаржника, що у спірних правовідносинах слід застосувати положення ч. 9 ст. 27 Закону № 1404-VIII, оскільки виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, колегія суддів зазначає таке.
50. Житомирським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області на виконання рішення суду у справі № 295/6914/16а здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 , відповідно до розпорядження від 16 вересня 2016 року, а виплата належної суми пенсії було здійснена лише у листопаді 2016 року. Відтак, позивачем у строк наданий для самостійного виконання, рішення суду виконано не було, у зв`язку з чим доводи скаржника щодо необхідності застосування положень ч. 9 ст. 27 Закону № 1404-VIII, Судом не приймаються до уваги.
51. За таких обставини, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову.
52. Отже, оскаржувані судові рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи чи є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.
53. Крім цього, колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
54. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Росії», «Нєлюбін проти Росії»), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
55. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
56. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень і погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанцій у справі про відмову у задоволенні позовних вимог.
57. Згідно ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
58. З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
59. Оскільки Суд залишає в силі рішення суду апеляційної інстанції, то відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
На підставі викладеного, керуючись ст. 341, 345, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення.
Постанову Богунського районного суду м. Житомира від 23 травня 2017 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року справі №  295/3063/17 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                           М. М. Яковенко

Судді                                                                                                              І. В. Дашутін

                                                                                                              О. О. Шишов