КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
19 травня 2020 року
 
м. Київ
 
справа №752/20931/19
провадження № 22-ц/824/7307/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач),
суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.
 
учасники справи:
 
позивач  -   ОСОБА_1 
відповідач -  ОСОБА_2 
 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Лисюченко Ольги Володимирівни
 
на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року у складі судді Чередніченко Н.П.
 
у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 04 жовтня 2003 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Проте, позивачем з огляду на те, що між подружжям припинені шлюбні відносини, було подано до суду позов про розірвання шлюбу, який перебуває в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва. 
Указувала, що у період шлюбу у сторін народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний час молодший син ОСОБА_5 проживає разом із нею та перебуває на її повному матеріальному утриманні, оскільки, відповідач неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки щодо піклування, виховання та матеріального забезпечення спільного сина. 
Посилалася на те, що на сьогоднішній день витрати на утримання спільного сина сторін є значними та пов`язані з фізичними, розумовими та іншими потребами дитини. ОСОБА_5 навчається в навчальному закладі, який позиціонується, як заклад індивідуальної освіти, додатково вивчає німецьку мову, професійно займається спортом, на що необхідні значні матеріальні витрати. 
Звертала увагу, що відповідач займається підприємницькою діяльністю, має у володінні значну кількість нерухомого майна та є засновником юридичної особи, а відтак має можливість та зобов`язаний надавати матеріальну допомогу сину, що, останнім виконується не в повній мірі.
У зв`язку з викладеним, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав з даним позовом та просила суд стягнути з відповідача на її користь на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/16 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з                 09 жовтня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. 
Вирішено питання судових витрат.
Не погоджуючись з указаним рішенням, 25 березня 2020 року представник позивача  ОСОБА_7 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити оскаржуване рішення в частині визначення розміру аліментів та стягнути з відповідача на користь позивача на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з                  09 жовтня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття; в решті рішення просить залишити без змін. 
Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що порушує інтереси дитини, на утримання якої стягуються аліменти.
Указує, що фактично вирішальним у прийнятті рішення судом першої інстанції стала інформація про великий дохід відповідача та не доведення позивачем потреб дитини в матеріальному утриманні в більшому розмірі, ніж 1/16 частини доходу відповідача.
Разом з тим, у разі звернення позивача до суду із заявою про видачу судового наказу, то її вимоги були б задоволені у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів на одну дитину, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину, що дорівнює 22 180 грн.
Зазначає, що як у батька, так і у матері неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є досить високі фінансові можливості забезпечувати якісні умови життя та розвитку своїм дітям, а тому у разі розлучення батьків стиль життя дитини не повинен змінюватися. 
24 квітня 2020 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, уважаючи доводи апелянта необґрунтованими.
29 квітня 2020 року надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу від представника позивача - ОСОБА_7 , в якому представник просить змінити оскаржуване рішення, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина у розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 жовтня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України  розгляд справи здійснюється  у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до  п. 1 ч. 4   ст. 274 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач згідно вимог сімейного законодавства зобов`язаний утримувати свого сина до досягнення ним повноліття та сплачувати аліменти на користь позивача у розмірі однієї чверті його заробітку щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки малолітня дитина проживає разом з позивачем та повністю знаходиться на її утриманні. Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, суд дійшов висновку, що надані лікарем Стратовичем Ю.О. 01 червня 2019 року рекомендації з приводу проведення комунікативно-мовної, поведінкової та сенсорно-інтегративної терапії є неналежним та недопустимим доказом на підтвердження підстав для стягнення додаткових витрат на дитину.
Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, колегія не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Судом установлено, що сторони з 04 жовтня 2003 року перебувають у зареєстрованому шлюбі та на даний час проживають окремо, однак, шлюб офіційно не розірваний.
У період шлюбу у сторін народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В ході розгляду справи сторони підтвердили те, що старший син ОСОБА_3 фактично проживає разом з відповідачем, а молодший син ОСОБА_5 - з позивачем.
Як установлено судом першої інстанції, в матеріалах справи наявні докази, які свідчать про те, що і позивач, і відповідач займаються підприємницькою діяльністю, а також те, що у власності відповідача перебувають земельні ділянки, нерухомість та він є засновником товариства з обмеженою відповідальністю.
Відповідно до довідки Головного управління ДПС у м. Києві від 11.02.2020 року №26-15-50-06-22, ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, якою за 2019 рік отримано дохід у сумі 1 437 025 грн.
Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 24.01.2020 року, за період з 1 кварталу 2018 року по 3 квартал 2019 року, тобто з січня 2018 року по вересень 2019 року включно                    (21 місяць), відповідачем ОСОБА_2 було отримано дохід на загальну суму 2 109 000 грн. (а.с. 53), що становить в середньому по 100 428,57 грн щомісячно.
У матеріалах справи також міститься копія виписки з карткового рахунку                     ОСОБА_2 , відповідно до якої останнім позивачу періодично перераховуються кошти.
Однак, за відсутності даних (деталі операції) про те, що вказані кошти перераховуються відповідачем позивачу саме як кошти на утримання спільного сина, судом першої інстанції правильно не прийнято такі доводи до уваги.
Інших належних та допустимих доказів того, що між сторонами узгоджено порядок та розмір матеріальної допомоги на утримання сина, який проживає з позивачем та що ця допомога сплачується відповідачем щомісячно, матеріали справи не містять.
Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача в примусовому порядку, позивачем, зокрема, зазначалось про те, що відповідач в повній мірі не надає матеріальної допомоги позивачу на утримання їх спільного сина, та останній потребує значних витрат, пов`язаних з його вихованням та навчанням.
Заперечуючи проти позову, сторона відповідача серед іншого також зазначила про те, що відповідачем надаються кошти позивачу на утримання молодшого сина, а позивачем не доведено достатніми доказами розмір витрат, які нею реально здійснюються, на утримання молодшого сина.
Статтею 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.
Відповідно до ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 -Х11 від 27.02.1991), батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей… першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини.
Згідно ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За приписами ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Відповідно до ч. 9 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Згідно положень ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини.
Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України  батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.
У пункті 54 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Ослон проти Швеції» №2 від 27.11.1992) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України).
За приписами ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) визначається з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. 183 СК України.
За приписами ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 
За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.
При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір, а тому спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.
Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. 
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України).
Відповідно до частини п`ятої статті 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
На час розгляду даного спору, у відповідності до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», у 2020 році встановлено прожитковий мінімум для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1 779 гривень, з 1 липня - 1 859 гривень, з 1 грудня - 1 921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2 218 гривень, з 1 липня - 2 318 гривень, з 1 грудня - 2 395 гривень.
Наявні у матеріалах справи докази, а саме відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 24.01.2020 року, свідчать про наявність у відповідача - платника аліментів постійного та регулярного доходу, а розмір такого доходу з урахуванням перебування на утриманні відповідача другої дитини - про можливість останнього надавати сину ОСОБА_5 матеріальну допомогу у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) щомісячно.
Окрім того, відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 24.01.2020 року сума доходу ОСОБА_2 не є фіксованою та щоквартально змінюється, тобто і відрахування в рахунок сплати аліментів кожного місяця будуть різними.
Суд першої інстанції вищезазначених обставин справи не врахував, не звернув увагу на те, що закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує; зазначивши про недоведення позивачем здійснення постійних реальних витрат щомісячно на утримання дитини в розмірі, що складає третину від середньомісячного доходу відповідача, місцевий суд не врахував в першу чергу інтереси дитини, яка має право після розлучення батьків на забезпечення звичного способу та рівня життя, притаманного даній конкретній сім`ї, за умови фінансової можливості сторін. Окрім того, мати дитини також отримує високий дохід, що дає підстави вважати відсутнім у позивача бажання збагатитися за рахунок коштів відповідача та про наявність наміру якнайкраще забезпечити інтереси дитини обома батьками в рівних частинах.
З урахуванням наведеного, колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для визначення розміру аліментів в 1/16 частині від доходу відповідача.
Посилання  ОСОБА_2 на те, що він добровільно бере участь в утриманні дитини є безпідставними. Заявлення позовних вимог про стягнення аліментів свідчить про існування між сторонами спору щодо утримання їх дитини.
Добровільні грошові перекази не знімають з батька обов`язок по сплаті аліментів на утримання рідного сина.
Доводи відповідача про те, що ОСОБА_1 не приймає участі у забезпеченні іншої спільної дитини, яка проживає з батьком, не є предметом розгляду даної справи. Окрім того, відповідач не позбавлений права звернутися до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання старшого сина.
Згідно статей 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 83 ЦПК України передбачено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
У відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, ураховуючи наведені вище положення, норму статті 180 СК України щодо рівного обов`язку кожного з батьків по забезпеченню дитині необхідного матеріального утримання, зважаючи на наявність у відповідача на утриманні іншої дитини, відсутність істотних обставин, які могли б впливати на виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків, наявність стабільного доходу, а отже і можливості сплачувати аліменти, з урахуванням інтересів та потреб саме дитини, колегія суддів доходить висновку, що з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу). 
Встановлені у справі обставини свідчать про можливість відповідача належним чином виконувати покладені на нього законодавством зобов`язання, а саме: сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі на утримання свого сина до досягнення ним повноліття.
Відповідно до положень статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Зважаючи на невідповідність висновків місцевого суду обставинам справи та неврахування якнайкращого забезпечення інтересів дитини на звичний для неї рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, фінансових можливостей відповідача, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково.
Згідно пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України, суд уважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За змістом ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Таким чином, з ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 768,40 грн та апеляційної скарги у розмірі 1 152,60 грн, а всього - 1 921 грн.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 - задовольнити.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року в частині визначення розміру аліментів - скасувати.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з                09 жовтня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги всього у розмірі 1 152,60 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

 
           Головуючий                                                                          В.А. Кравець
 
Судді                                                                                          О.Ф. Мазурик
 
                                                                                                                Л.Д. Махлай