Справа № 346/5834/19 
Провадження № 22-ц/4808/501/20 
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П. 
Суддя-доповідач Матківський 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючого                Матківського Р.Й.
               суддів:                 Василишин Л.В., Максюта І.О.,
секретаря                Мельник О. М.
з участю                представника апелянта ОСОБА_1 
розглянув у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Раковецького Максима Сергійовича та скасування постанови, з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 лютого 2020 року, постановлену суддею Калинюком О.П.,
Короткий зміст вимог скарги
        ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв ОСОБА_1 , звернувся в суд із зазначеною скаргою, в якій посилався на те, що на виконанні у відділі ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі також Відділ ДВС) знаходиться виконавче провадження № 46583793, відкрите на підставі виконавчого листа № 2-950/2008, виданого Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області 12.02.2015 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 частини його доходів щомісячно, починаючи з 31.03.2008 року до досягнення дітьми повноліття. Постановою від 18.02.2015 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа.
08.08.2019 року державний виконавець Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Левицький І.М. виніс постанову у зазначеному виконавчому провадженні про повернення виконавчого документа устягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документу.
28.08.2019 року головний державним виконавець Відділу ДВС Раковецький М.С. виніс постанову про скасування процесуального документу – вищевказаної постанови від 08.08.2019 року на підставі абз. 4 ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».
Заявник стверджував, що постанова про скасування процесуального документу винесена з порушенням норм законодавства, у зв`язку з чим підлягає скасуванню. В матеріалах виконавчого провадження є заява ОСОБА_3 від 07.08.2019 року, адресована начальнику відділу ДВС, в якій стягувач просить повернути виконавчий лист №2-950/2008 без виконання, та зазначає, що заборгованість згідно з виконавчим листом відсутня. Постанова від 08.08.2019 року про повернення виконанавчого документа стягувачу винесена ОСОБА_4 з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», тому в головного державного виконавця Раковецького М.С. не було законних підстав для її скасування.
Крім того, на порушення вимог абзацу 2, 3 ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» оскаржену постанову про скасування процесуального документа виніс не начальник відділу, а державний виконавець, який згідно з вимогами закону не уповноважений на це, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що начальник відділу уповноважив ОСОБА_5 на винесення даної постанови. Крім того, із вказаних норм Закону випливає, що скасування постанови або іншого процесуального документу можливе виключно у випадку, якщо вони суперечать вимогам закону.
Із вказаних підстав заявник просить визнати дії вказаного державного виконавця щодо винесення 28.08.2019 року оскарженої постанови про скасування процесуального документу протиправними та скасувати постанову.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 лютого 2020 року поновлено процесуальний строк звернення до суду із скаргою, а у задововоленні вимог скарги ОСОБА_2 відмовлено.
Рішення суд мотивував тим, що стягувач подав заяву про поновлення виконавчого провадження, у якій зазначив, що заяви про повернення виконавчого документа він не подавав. Суд врахував наявність невиконаного судового рішення та значну заборгованість зі сплати аліментів.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
На вказану ухвалу ОСОБА_2  подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та матеріального права, просить ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення скарги.
Мотиви апеляційної скарги наступні.
Суд неповно з`ясував обставини справи, адже не дослідив матеріали виконавчого провадження, не переконався у тому, що подані державним виконавцем документи є у матеріалах виконавчого провадження, зареєстровані відповідно до закону, прошиті та пронумеровані належним чином, а також чи є електронна версія постанови начальника відділу.
Постанова про повернення виконавчого документа стягувачу державним виконавцем винесена відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».
Тільки начальник відділу, або за його вказівкою – державний виконавець, який виніс постанову, може її скасувати, і тільки у випадку, якщо така суперечить вимогам закону. Однак, начальник відділу постанову не виносив, а державний виконавець не був уповноважений на винесення постанови.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що на виконання рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області в цивільній справі № 2-950/2008 за виконавчим листом, виданим 12.02.2015 року цим судом, 18.02.2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції Хоцінською Н.Й. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 46583793 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання вищевказаних дітей в розмірі 1/2 частини суми його доходів, починаючи з 31.03.2008 року, до досягнення дітьми повноліття (а.с. 8).
Згідно заяви, поданої 07.08.2019 року від імені ОСОБА_3 до Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області, останній просить повернути вказаний виконавчий лист без виконання, зазначено, що заборгованість згідно з виконавчим листом відсутня (а.с. 6). 
Згідно з постановою державного виконавця Левицького І.М. про повернення  виконавчого документу стягувачу від 08.08.2019 року вказаний виконавчий лист на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто стягувачу (а.с. 7).
Згідно з даними постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження № 46583793 від 27.08.2019 року визнано дії  державного виконавця  Левицького І.М. щодо винесення вказаної постанови такими, що  вчинено з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», і доручено  головному  державному виконавцю  Раковецькому  М.С. скасувати постанову від 08.08.2019 року та вжити примусових заходів щодо виконання рішення суду. В цій постанові вказано, що 07.08.2019 року  до  Івано-Франківського міського відділу ДВС  подана заява  ОСОБА_3  про повернення виконавчого документу стягувачу без виконання у зв`язку з відсутністю заборгованості, однак, згідно із заявою   ОСОБА_3  від 28.08.2019 року стягувач  просив скасувати  подану заяву від 07.08.2019 року, оскільки вона подана  від його імені, а не ним особисто, та поновити виконавче провадження  (а.с. 21).
Тому 28.08.2019 року головний державний виконавець Раковецький  М.С. виніс оскаржувану постанову про скасування процесуального документу від 28.08.2019 року на підставі абз. 4 ч. 3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 5).
Згідно з даними розрахунку зі сплати аліментів на підставі вищевказаного виконавчого листа станом на 01.12.2019 року заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів становить 192 378,66 грн. (а.с. 22).
Позиція суду апеляційної інстанції
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши представника апелянта, який вимоги скарги підтримав, суд вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції відповідає.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З метою перевірки доводів апеляційної скарги суд апеляційної інстанції витребував у Івано-Франківського міського відділу ДВС матеріали виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа у цивільній справі № 2-950/2008, виданого 12.02.2015 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області.
Із витребуваних матеріалів виконавчого провадження суд апеляційної інстанції встановив, що, дійсно, ОСОБА_3 подав на ім`я начальника відділу ДВС заяву 27.08.2019 року, у якій просив скасувати заяву, яка була подана на його ім`я та просить відновити виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на трьох дітей.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
У порядку ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» начальник Івано-Франківського МВ ДВС Лавринович Р.М. провів перевірку за результатами розляду вищевказаної заяви ОСОБА_3 , та постановив: визнати дії головного державного виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу такими, що вчинені з порушенням Закону України «Про виконавче провадження», доручив головному державному виконавцю відділу Раковецькому М.С. скасувати постанову, винесену державним виконавцем Левицьким І.М. та вжити всі примусові заходи щодо виконання рішення.
Доводи апелянта про те, що дії начальника суперечать ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.
Положенням абзацу 2 ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
За змістом вказаної статті, а також враховуючи, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад як обов`язковость виконання рішень, та справедливість, неупередженість та об`єктивність (ст.2 Закону України «Про виконавче провадження»), зважаючи на обставини, які склались між сторонами виконавчого провадження, не можна вважати, що начальник відділу ДВС повинен тільки особисто скасувати постанову державного виконавця і не може своєю постанговою доручити державному виконавцю скасувати постанову, яка підлягала перевірці. Начальник відділу ДВС своєю постановою від 27.08.2019 року визнав дії державного виконавця Левицького І.М. і доручив головному державному виконавцю Раковецькому М.С. скасувати постанову від 08.08.2019 року про повернення виконавчого документу стягувачу, тому відсутні законні підстави вважати, що оскаржені заявником дії органу ДВС суперечать вимогам ст.74 Закону України «Про виконавче провадження». Постанова начальника від 27.08.2019 року про результати перевірки законності виконавчого провадження учасниками виконавчого провадження не оскаржувалась.
Ознайомившись із копіями матеріалів виконавчого провадження, які подані на вимогу суду, представник апелянта підтвердив, що заява стягувача ОСОБА_3 про повернення виконавчого документа про стягнення аліментів та заява про відновлення провадження написані різними особами, і з приводу написання цих заяв від імені стягувача відкрито кримінальне провадження, результати якого на даний час невідомі.
Враховуючи подання ОСОБА_3 заяви не від свого імені, у начальника відділу ДВС були підстави для проведення перевірки правомірності дій державного виконавця.
Відповідно до положень ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державному виконавцю надані широкі права та повноваження у процесі здійснення виконавчого провадження.
Суд першої інстанції врахував, що судове рішення про стягнення аліментів є невиконаним і боржник ОСОБА_2 має значну заборгованість зі сплати аліментів, тому вважав, що відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови. 
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, відмовивши у задоволенні скарги ОСОБА_2 .
Статтею 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 – 384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 19 червня 2019 року.

Головуючий:                                                                Р.Й. Матківський
Судді                                                                         Л.В. Василишин
                                                                               І.О. Максюта