Постанова 
Іменем України
 
31 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 761/48040/18
провадження № 61-21460св19 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Курило В. П.
 
учасники справи:
позивач:  ОСОБА_1 ,
відповідач - Державне агентство резерву України,
третя особа - Державна організація Комбінат «Прогрес» Державного агентства резерву України, 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства резерву України, третя особа - Державна організація Комбінат «Прогрес» Державного агентства резерву України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі,
 
за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Пати Світлани Петрівни на постанову Київського апеляційного суду       від 28 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Пікуль А. А., Гаращенко Д. Р., Невідома Т. О.
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, який уточнив у процесі розгляду справи шляхом подання уточненого розрахунку та просив стягнути з Державного агентства резерву України на свою користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді, який станом на 22 липня 2019 року складав суму 98 536,14 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що 04 жовтня 2011 року між ним та Державним агентством резерву України укладено трудовий контракт № 34/11 (далі - контракт), згідно з яким він призначений на посаду генерального директора Державної організації Комбінат «Прогрес» Державного агентства резерву України на термін з 04 жовтня 2011 року по 03 листопада              2012 року. Додатковою угодою від 07 червня 2012 року № 2/34/11 дію контракту було продовжено на термін до 03 жовтня 2016 року. Наказом Державного агентства резерву України від 13 січня 2016 року № 6-к його було звільнено з роботи з посади генерального директора Державної організації «Комбінат «Прогрес» на підставі пункту 8 статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) - за невиконання обов`язків, передбачених умовами контракту та вирішено припинити дію контракту 13 січня 2016 року. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва  від 20 листопада 2017 року в справі № 761/4523/16-ц задоволено його позов до Державного агентства резерву України, треті особи: Державна організація Комбінат «Прогрес» Державного агентства резерву України, Київська міська державна адміністрація, та визнано незаконним наказ Державного агентства резерву України від 13 січня 2016 року № 6-к, поновлено його на посаді генерального директора Державної організації Комбінат «Прогрес», стягнуто з Державного агентства резерву України на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 106 866,49 грн, допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в межах платежу за один місяць. Однак, станом на час звернення до суду з цим позовом рішення Шевченківського районного суду міста Києва                     від 20 листопада 2017 року у справі № 761/4523/16-ц в частині поновлення його на посаді генерального директора Державної організації Комбінат «Прогрес» Державного агентства резерву України не виконане. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Шевченківський районний суд міста Києва рішенням від 22 липня 2019 року позов задовольнив. Стягнув з Державного агентства резерву України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді, який станом на 22 липня 2019 року складав 98 536,14 грн. Вирішив питання про розподіл судових витрат. Допустив негайне виконання рішення в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, оскільки станом на час розгляду справи рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді не було виконане.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Апеляційний суд міста Києва постановою від 28 жовтня 2019 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 липня 2019 року скасував та ухвалив нове рішення про відмову в задоволенні позову. 
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що місцевий суд обґрунтовано посилався на наявність рішення суду про поновлення позивача на роботі, яке набрало законної сили та підлягає виконанню, однак суд неправильно застосував норми трудового законодавства та не врахував обставини, що мають значення для вирішення справи. Зокрема, суд не взяв до уваги того, що на час вирішення позову про поновлення на роботі 20 листопада 2017 року та на час набрання рішенням про поновлення позивача на роботі 04 квітня 2018 року термін дії контракту закінчився. З огляду на те, що термін дії контракту закінчився 03 жовтня 2016 року, відсутні підстави вважати період з 21 листопада 2017 року до 27 липня 2019 року вимушеним прогулом, а тому немає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за вказаний період.  
 
Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи
 
У листопаді 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Пата С. П. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2019 року і залишити в силі рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 липня 2019 року.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не досліджувалося питання про затримку виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 липня 2019 року, оскільки, на хибне переконання колегії суддів, стаття 236 КЗпП України врегульовує оплату вимушеного прогулу, а останній в будь-якому випадку не може мати місця після закінчення дії строкового трудового договору. Тобто, апеляційний суд фактично встановив додаткові вимоги, не передбачені статтею 236 КЗпП України, для стягнення на користь незаконно звільненого працівника середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки з вини роботодавця виконання рішення про поновлення на роботі. Апеляційний суд встановив обставини, які суперечать рішенню у справі                        № 761/4523/16-ц, яке є обов`язковим до виконання та фактично здійснив переоцінку встановлених обставин щодо необхідності поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. Суд вийшов за межі доводів апеляційної скарги та дав оцінку рішенню суду, яким позивача поновлено на роботі.
 
У лютому 2020 року Державне агентство резерву України подало заперечення на касаційну скаргу, в якому просила відмовити в її задоволенні, а оскаржувану постанову - залишити в силі. Зазначало, що судове рішення апеляційного суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстав для його скасування, з мотивів викладених у касаційній скарзі, немає. Апеляційний суд правильно виходив з того, що строк дії контракту укладеного з позивачем закінчився, а трудові відносини з ОСОБА_1 припинилися, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час невиконання рішення про поновлення на роботі.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
10 січня 2020 року справа № 761/48040/18 надійшла до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини
 
Апеляційним судом встановлено, що 04 жовтня 2011 року між ОСОБА_1  та Державним агентством резерву України укладено контракт згідно з яким ОСОБА_1 призначений на посаду генерального директора Державної організації Комбінат «Прогрес» Державного агентства резерву України на термін з 04 жовтня 2011 року по 03 листопада 2012 року. 
 
Додатковою угодою від 07 червня 2012 року № 2/34/11 дію контракту було продовжено на термін до 03 жовтня 2016 року. 
 
Наказом Державного агентства резерву України від 13 січня 2016 року № 6-к ОСОБА_1 звільнено з посади генерального директора Державної організації Комбінат «Прогрес» на підставі пункту 8 статті 36 КЗпП України - за невиконання обов`язків, передбачених умовами контракту та вирішено припинити дію контракту 13 січня 2016 року. 
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 листопада             2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду міста Києва               від 04 квітня 2018 року, в справі № 761/4523/16-ц задоволено позов              ОСОБА_1 до Державного агентства резерву України, треті особи: Державна організація Комбінат «Прогрес» Державного агентства резерву України, Київська міська державна адміністрація, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Визнано незаконним наказ Державного агентства резерву України від 13 січня 2016 року № 6-к про звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора Державної організації Комбінат «Прогрес» Державного агентства резерву України; поновлено ОСОБА_1 на посаді генерального директора Державної організацію Комбінат «Прогрес» Державного агентства резерву України; стягнуто з Державного агентства резерву України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі         106 866 49 грн, без урахування податків, зборів та інших платежів; вирішено питання про розподіл судових витрат; допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в межах платежу за один місяць.
 
Позивачем до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було подано заяву для примусового його виконання в частині, в якій допущено його негайне виконання.
 
Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України                 27 березня 2018 року відкрите виконавче провадження № 56066452.
 
Виконавчий лист про стягнення з Державного агентства резерву України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу у розмірі 106 866,49 грн Шевченківським районним судом міста Києва видано            23 квітня 2018 року.
 
Станом на час звернення до суду з цим позовом рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 листопада 2017 року в справі № 761/4523/16-ц Державного агентства резерву України виконано в частині стягнення грошових коштів на користь незаконно звільненого працівника. В частині поновлення ОСОБА_1 на посаді генерального директора Державної організації Комбінат «Прогрес» Державного агентства резерву України рішення не було виконане.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                   № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла  до 08 лютого 2020 року.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм  матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Перевіривши аргументи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з такого.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
 
Згідно з частиною шостою статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
 
Згідно зі статтею 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
 
Відповідно до частини другої статті 23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
 
Згідно з частинами першою, п`ятою статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.
 
Статтею  236 КЗпП України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
 
Задовольняючи позов місцевий суд виходив з того, що рішення суду в справі            № 761/4523/16-ц в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді генерального директора Державної організації Комбінат «Прогрес» Державного агентства резерву України не виконане.
 
Відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд дійшов висновку, що на час вирішення спору про поновлення на роботі 20 листопада 2017 року та на час набрання рішенням про поновлення позивача на роботі 04 квітня 2018 року термін дії контракту закінчився, а тому відсутні підстави вважати період з 21 листопада 2017 року до 27 липня 2019 року вимушеним прогулом.
 
Такий висновок апеляційного суду є правильним, так як на момент ухвалення судом рішення про поновлення позивача на роботі строк дії контракту (строкового трудового договору) закінчився. У цьому разі датою звільнення є дата закінчення трудового договору з відповідним формулюванням такого звільнення. 
 
У зв`язку з цим, не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, оскільки вони в сукупності зводяться невірного розуміння заявником вимог законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин, що не може бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.   
 
Крім того, з інформації наявної в Єдиному державному реєстрі судових рішень, за наслідками розгляду касаційної скарги Державного агентства резерву України Верховний Суд постановою від 11 березня 2020 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 04 квітня 2018 року у частині задоволення позову про поновлення ОСОБА_1 на посаді генерального директора Державної організації Комбінат «Прогрес» Державного агентства резерву України скасував і ухвалив у цій частині нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного агентства резерву України про поновлення на посаді генерального директора Державної організації Комбінат «Прогрес» Державного агентства резерву України відмовив. Змінив дату звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора Державної організації Комбінат «Прогрес» Державного агентства резерву України з 13 січня 2016 року на 03 жовтня 2016 року і формулювання підстави звільнення з «підстава, передбачена контрактом, пункт    8 частини першої статті 36 КЗпП України» на «у зв`язку з закінченням строку трудового договору на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України». Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 04 квітня 2018 року у частині вирішення позовних вимог про стягнення з Державного агентства резерву України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінив. Стягнув з Державного агентства резерву України на користь             ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 січня 2016 року до 03 жовтня 2016 року у розмірі 43 079,81 грн.  В іншій частині рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 04 квітня 2018 року залишив без змін. Вирішив питання про розподіл судових витрат.
 
Таким чином, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, оскільки постановою Верховного Суду від 11 березня        2020 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного агентства резерву України про поновлення на посаді генерального директора Державної організації Комбінат «Прогрес» Державного агентства резерву України. Тобто перестала існувати обставина (рішення суду), яка давала позивачу правову підставу для звернення до суду з цим позовом. 
 
З урахуванням наведеного аргументи касаційної скарги не свідчать про наявність правових підстав для скасування постанови апеляційного суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 401 та статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає вимогам закону і підстави для її скасування відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
 
Постанову Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2019 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
 
Судді:  	 А. Ю. Зайцев	
 	 	
 	Є. В. Коротенко	
 	 	
 	В. П. Курило