ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 р.	Справа № 520/12109/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,
Суддів: Макаренко Я.М. ,  Старосуда М.І. ,
за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В., м. Харків, повний текст складено 19.12.19 року по справі № 520/12109/19
          за позовом       ОСОБА_1  
          до      Шевченківської селищної ради              
          про визнання дій або бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1  (далі - позивач) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до  Шевченківської селищної ради (далі - відповідач), в якому просив суд:
- визнати дію або бездіяльність Шевченківської селищної ради протиправною щодо ненадання публічної інформації за запитом від 30.08.2019 року, оскільки дії Шевченківської селищної ради суперечать вимогам закону;
- зобов`язати Шевченківську селищну раду протягом 5-ти днів надати ОСОБА_1 повну інформацію, що запитувалася згідно інформаційного запиту від 30.08.2019 року;
- стягнути з Шевченківської селищної ради кошти на відшкодування моральної (немайнової) шкоди в розмірі трьох мінімальних зарплат на користь ОСОБА_1 , заподіяної його протиправною дією або бездіяльністю.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2019 року вказаний адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Шевченківської селищної ради щодо надання публічної інформації за запитом ОСОБА_1 від 30.08.2019 року.
Зобов`язано Шевченківську селищну раду надати відповідь на запит ОСОБА_1 від 30.08.2019 року в межах норм чинного законодавства.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням, в частині відмови у задоволенні позову, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду України від 19.12.2019 року по справі № 520/12109/19 в частині відмови у задоволенні позову, та прийняти постанову, якою задовольнити позов в цій частині та стягнути  з відповідача компенсацію за причинену моральну шкоду в розмірі трьох мінімальних заробітних плат (12519,00 грн.).
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що внаслідок протиправних дій Шевченківської селищної ради  були порушені його законні права та завдана моральна шкода, яка полягає у завданні сильних душевних страждань та моральних хвилювань. Зазначає, що саме на суб`єкта владних повноважень покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неспівмірності її розміру, визначеного позивачем. Вказує, що відповідач не довів, що його протиправна бездіяльність не викликала у позивача психічне напруження у зв`язку з очікуванням рішення, розчарування в діяльності селищної ради та додаткове психічне напруження, викликане приниженням його людської гідності протиправним ставленням місцевого органу  самоврядування до нього як тяжкохворої людини, інваліда. На підтвердження доводів апеляційної скарги позивачем надано копії виписок з історії хвороби №4.6282, № 3131, № 15813, № 4.5552; копію довідки МСЕК серії 10ААВ №659773. Також в обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на незастосування судом першої інстанції  ст. 56 Конституції як норми прямої дії та неврахування практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 27.07.2004 у справі «Ромашов проти України».
Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову залишити без змін.
Згідно з ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 30.08.2019 року позивач звернувся до Шевченківської селищної ради Харківської області з запитом про надання публічної інформації, у якому просив надати наступну інформацію: «Скільки разів і у яких розмірах в грошах було здійснено преміювань та надано матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, допомоги для оздоровлення та іншого за рахунок публічних коштів, з бюджету у 2015 році, 2016 році, 2017 році. 2018 році та 2019 році селищному голові ОСОБА_2 ». Відповідно до поштового повідомлення про вручення запит до відповідача надійшов 30.08.2019 року.
Як вказано позивачем, йому не було надано жодної відповіді всупереч передбаченому законодавством, а саме Законом України «Про доступ до публічної інформації», обов`язку надання відповіді на запит про надання публічної інформації у п`ятиденний строк.
Вважаючи вказані дії, бездіяльність відповідача стосовно ненадання відповіді на запит про надання публічної інформації протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
У наданому до суду першої інстанції відзиві на позов вказано, що на запит позивача від 30.08.2019 року, зареєстрований в журналі реєстрації інформаційних запитів за вхідним №02-27/11, Шевченківською селищною радою 04.09.2019 року за вихідним № 1038 була надана запитувана інформація, яка була направлена позивачу, як і попередній лист, поштою на його адресу. На підтвердження вказаних обставин представником відповідача до відзиву на позов долучено копію сторінки з журналу вихідної кореспонденції. Також представником відповідача вказано, що жодних звернень ОСОБА_1 щодо ненадання відповіді на запит від 30.08.2019 року до селищної ради не надходило. Крім того, представник відповідача зазначив, що запитувана інформація міститься у вільному доступі на сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, а отже селищна рада жодним чином не могла порушити права позивача на доступ до неї.
Зі змісту листа відповідача від 04.09.2019 року №1038 судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на його запит повідомлено, що інформація про надання селищному голові премії та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, допомоги для оздоровлення та іншого (посадовий оклад, виплата за ранг посадової особи місцевого самоврядування, виплати за вислугу років) знаходиться у відкритому доступі на офіційному сайті Національного агентства з питань запобігання корупції відповідно до електронних декларацій селищного голови за відповідними посиланнями по роках, а саме 2018 рік, 2017 рік, 2016 рік, а також вказано, що в 2015 році селищний голова отримав заробітну плату, а також заохочувальні виплати в розмірі 115175 грн.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральних  шкоди, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем завдання йому моральної шкоди, відсутності обґрунтувань її розміру та ненадання будь-яких належних чи допустимих доказів в обґрунтування факту спричинення моральних страждань.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до частин першої-другої статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 Цивільного кодексу України).
За приписами пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Разом з тим, позивач повинен довести факт заподіяння йому моральної шкоди.
Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.
Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 71 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Отже, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.
Вказаний висновок відповідає правовому висновку Верховного Суду щодо застосування норм права, викладеному в постановах від 25.04.2019 у справі №818/1429/17, від 27.06.2019 року у справі №825/1030/17, від 12.11.2019 року у справі №818/1430/17.
На підставі наведеного, колегія суддів відхиляє доводи позивача щодо покладення обов`язку на відповідача спростування факту заподіяння позивачу моральної шкоди та доведення неспівмірності її розміру.
Зі змісту позовної заяви колегією судді встановлено, що в обґрунтування позовних вимог про відшкодування моральної шкоди позивач зазначає, що порушення його права на інформацію не може не спричинити незручностей, і якщо він звернувся до суду то це вже означає що він має дискомфорт, переживання, які змусили вимагати захисту, також зазначає, що завдана моральна шкода полягає у применшенні немайнового блага, його конституційних прав як людини і громадянина та запитувача публічної інформації.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексу адміністративного судочинства України позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Натомість, в порушення вимог ч.1 ст. 47 КАС України в апеляційній скарзі позивач змінює підстави позову зазначаючи, що йому завдано маральної шкоди, яка полягає у в значному завданні фізичного болю, страждань, приниженні та погіршенні стану його здоров`я.
На підтвердження доводів апеляційної скарги про завдання відповідачем моральної шкоди позивачем надано копії виписок з історії хвороби №4.6282, № 3131, № 15813, №4.5552 та копію довідки МСЕК серії 10ААВ №659773, що підтверджують погіршення здоров`я позивача. Між тим, колегія суддів зазначає, що до суду першої інстанції позивачем було надано лише довідку МСЕК серії 10ААВ №659773,  інші документи до суду першої інстанції надано не було.
Відповідно до ч. 4 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Позивачем не наведено причин неможливості подання вищевказаних виписок з історії хвороби до суду першої інстанції. При цьому вказані копії виписок з історії хвороби №4.6282, №3131, № 15813, №4.5552 не доводять завдання моральної шкоди саме діями/ бездіяльністю відповідача, у зв`язку з якими стан здоров`я позивача погіршився.
Відповідно до положень частини третьої статті 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Колегія суддів зазначає, що позивачем не обґрунтовано розмір моральної шкоди  в сумі трьох мінімальних заробітних плат, не надано доказів в підтвердження вказаних витрат. Твердження позивача, що, користуючись принципами розумності і справедливості, розмір моральної шкоди може дорівнювати трьом мінімальним заробітним платам саме по собі не може бути підставою для стягнення вказаних коштів, оскільки позивачем доводиться, а судом оцінюється наявність та розмір такої шкоди в кожному окремому випадку.
Крім того, позивачем в апеляційній скарзі просить стягнути моральну шкоду в розмірі трьох мінімальних заробітних плат, а саме вказує суму в розмірі 12519,00 грн. При цьому згідно змісту позовної заяви позивач просив стягнути моральну шкоду в розмірі трьох мінімальних заробітних плат, не вказуючи конкретну суму.
Згідно приписів ч. 5 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
Стосовно інших посилань апеляційної скарги, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не доведено, що оспорюваними діями/ бездіяльністю відповідача йому заподіяно моральну шкоду, не надано належних доказів, що підтверджують наявність душевних переживань, погіршення стану здоров`я тощо, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача, а саме ненаданням інформації про розмір заробітної плати селищного голови ОСОБА_2 , матеріальної допомоги йому для вирішення соціально-побутових питань, допомоги на оздоровлення за 2015-2019 роки  та заподіянням позивачу шкоди, з яких критеріїв він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2019 року по справі №520/12109/19 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2019 року по справі № 520/12109/19  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	О.М. Мінаєва	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Я.М. Макаренко    М.І. Старосуд   	
Повний текст постанови складено  22.05.2020 року