П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

27 квітня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/6207/19	
Головуючий в 1 інстанції: Балан Я.В.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,
суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 січня 2020 року, (суддя Балан Я.В., м. Одеса, повний текст рішення складений 23 січня 2020 року) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, третя особа на стороні позивача ОСОБА_2 , про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
21 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, за участю третьої особи на стороні позивача ОСОБА_2 , у якому просив (з урахуванням уточнення позовних вимог (вх. №ЕП/8963/19 від 18.11.2019 р):
- визнати протиправною бездіяльність Департаменту архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області щодо не здійснення перевірки викладених у заяві від 27.05.2019 року фактів порушень містобудівного законодавства та не складання акту, припису щодо їх усунення;
- зобов`язати Департамент архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області провести перевірку викладених у заяві від 27.05.2019 року фактів порушень містобудівного законодавства (а.с. 29-31).
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 січня 2020 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 було відмовлено.
Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити адміністративний позов.
В доводах апеляційної скарги вказується, що поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що ОСОБА_1 звернувся до Департаменту архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області з заявою про порушення містобудівного законодавства, а саме - знаходження тимчасових споруд з закінченими діями паспортів прив`язки, та відповідно з проханням здійснити демонтаж даних споруд та притягти їх замовника та власника до відповідальності. Проте, його заява не була розглянута належним чином, адже Департаментом архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області не було здійснено у відповідності до статей 15, 19 Закону України «Про звернення громадян», статей 7, 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» перевірки викладених у заяві позивача порушень містобудівного законодавства, не здійснено заходів (акт, припис, протокол) щодо їх усунення, що вказує на протиправну бездіяльність відповідача та порушення прав позивача та ОСОБА_2 , на всебічний та об`єктивний розгляд заяви та охоронюваний законом інтерес на належний розгляд та справедливість у прийнятті відповідних рішень.
За приписами п. п. 2.30, 2.31 «Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності», затвердженого наказом Мінрегіонбуду №244 від 21.10.2011 року, тимчасова споруда, у якій закінчилась дія паспорту прив`язки вважається самовільно встановленою.
Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта посадова особа державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.
Відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» об`єктами будівництва є будинки, будівлі, споруди будь якого призначення, їх комплекси та частини, лінійні об`єкти інженерно-транспортної інфраструктури.
Отже, апелянт вважає, що вище наведені обставини вказують на те, що саме Департаменту законодавчо визначено здійснити заходи реагування (перевірка, акт, припис) щодо самовільно встановлених тимчасових споруд у разі відсутності в органі місцевого самоврядування відповідного виконавчого органу з питань державного архітектурно-будівельного контролю.
Також, апелянт вважає хибним висновок суду щодо регулювання Законом України «Про благоустрій населених пунктів» порядку розміщення тимчасових споруд, оскільки ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не встановлюється порядок розміщення тимчасових споруд. Порядок розміщення тимчасових споруд з огляду на ч. 4 ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» регулюється «Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності», затвердженим наказом Мінрегіонбуду №244 від 21.10.2011 року (далі Порядок). Вказаним Порядком паспорти прив`язки тимчасових споруд оформляються органом з питань містобудування та архітектури, утвореним у складі виконавчого органу місцевого самоврядування чи адміністрації.
Відтак, з огляду на Положення сектору містобудування, архітектури та ЖКГ Тарутинської РДА Одеської області, останній не має повноважень щодо складання припису на усунення порушень містобудівного законодавства та притягнення винних осіб до відповідальності. Вказані повноваження має тільки Державна архітектурно-будівельна інспекція України та її регіональні органи.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі, в тому числі, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 27 травня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до директора Департаменту ДАБІ в Одеській області Буюклі В.І. із заявою щодо здійснення заходів демонтажу тимчасових споруд з паспортами прив`язки №58-ППТС від 03.02.2017 року та 59-ППТС від 08.02.2017 року, дія яких закінчилася; притягнення до відповідальності ФОП ОСОБА_3 за порушення містобудівного законодавства; надання відповіді та можливості ознайомитися з матеріалами перевірки (а.с. 10).
До вищевказаної заяви від 27 травня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були надані копії паспортів прив`язки №58-ППТС від 03.02.2017 року та 59-ППТС від 08.02.2017 року, виданих Відділом містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області (а.с. 7-8).
Департамент архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області листом №1015-01/11-4310 від 06 червня 2019 року повідомив, що відповідно до ст. ст. 12, 14 Закону України «Про основи містобудування», ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. ст. 18, 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», подальший розгляд питання щодо усунення порушень при експлуатації «Групи тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності» за адресою: АДРЕСА_1 , відноситься до компетенції органу місцевого самоврядування, у даному випадку Тарутинської селищної ради та делегованими повноваженнями органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, у даному випадку Тарутинської районної державної адміністрації (а.с. 11).
Не погоджуючись з розглядом заяви, вважаючи протиправною бездіяльність Департаменту архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області щодо не здійснення перевірки викладених у заяві від 27.05.2019 року фактів порушень містобудівного законодавства та не складання акту, припису щодо їх усунення, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що до повноважень Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області не відноситься розгляд заяв щодо демонтажу тимчасових споруд на території Тарутинського району Одеської області та проведення заходів державного архітектурно-будівельного контролю щодо таких тимчасових споруд.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно зі ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Питання практичної реалізації громадянами України конституційного права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів врегульовано Законом України «Про звернення громадян» №393/96-ВР від 2 жовтня 1996 року (далі - Закон №393/96-ВР).
Відповідно до ч. 1 ст. 1 цього Закону громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Тобто, право на звернення є важливим конституційно-правовим засобом захисту та однією з організаційно-правових гарантій дотримання прав і свобод громадян. Це право включає дві складові.
По-перше, звернення громадян є однією з форм участі населення в державному управлінні, у вирішенні державних і суспільних справ, можливістю активного впливу громадянина на діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування.
По-друге, це спосіб відновлення порушеного права громадянина через подання до органів державної влади скарг, заяв і клопотань. У такому розумінні - це механізм виконання соціальних обов`язків публічної влади.
Від правильного функціонування адміністративно-правових механізмів реалізації прав громадян, від чіткого й ефективного реагування влади на їхні звернення залежить здатність держави забезпечувати належний захист законних інтересів громадян.
Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст.7 цього ж Закону звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.
Забороняється відмова у прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.
Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.
У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.
Як вбачається із змісту ст. 19 Закону №393/96-ВР, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи. У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не відміняє вимоги частини дев`ятої цієї статті.
Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо у місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів (ч. 1 ст. 20 Закону №393/96-ВР).
Як вже зазначалося вище, 27 травня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до директора Департаменту ДАБІ в Одеській області Буюклі В.І. із заявою щодо здійснення заходів демонтажу тимчасових споруд з паспортами прив`язки №58-ППТС від 03.02.2017 року та 59-ППТС від 08.02.2017 року, дія яких закінчилася; притягнення до відповідальності ФОП ОСОБА_3 , за порушення містобудівного законодавства; надання відповіді та можливості ознайомитися з матеріалами перевірки.
06 червня 2019 року, тобто у встановлений законодавством строк, Департамент архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області листом №1015-01/11-4310 повідомив, що розгляд питань про демонтаж тимчасових споруд відноситься до компетенції органу місцевого самоврядування, у даному випадку Тарутинської селищної ради та делегованим повноваженням органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, у даному випадку Тарутинської районної державної адміністрації.
Суд першої інстанції правильно погодився з твердженням ОСОБА_1 про порушення Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області статті 7 Закону №393/96-ВР, оскільки у разі відсутності повноважень щодо розгляду питань, порушених у заяві позивача, відповідач повинен був у термін не більше п`яти днів переслати звернення за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомити позивача.
Згідно з вимогами частини четвертої статті 7 Закону №393/96-ВР забороняється направляти лише скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.
Також, у порушення статті 19 Закону №393/96-ВР, у разі визнання заяви ОСОБА_1 необґрунтованою, йому не було роз`яснено порядок оскарження прийнятого за нею рішення.
Прлоте, як вбачається з матеріалів справи та прохальної частини уточненої позовної заяви, ОСОБА_1 оскаржується саме бездіяльність Департаменту архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області щодо не здійснення перевірки викладених у заяві від 27.05.2019 року фактів порушень містобудівного законодавства та не складання акту, припису щодо їх усунення. Тобто ОСОБА_1 оскаржується порушення Департаментом архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області статті 19 Закону №393/96-ВР, щодо об`єктивної, всебічної перевірки заяви та не вжиття заходів усунення причин, що на думку позивача породжують порушення його прав.
Крім того, судом першої інстанції вірно підкреслено, що фактично, спірним питанням даної адміністративної справи є наявність чи відсутність у Департаменту архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області повноважень на розгляд заяв щодо демонтажу тимчасових споруд на території Тарутинського району Одеської області та проведення заходів державного архітектурно-будівельного контролю щодо тимчасових споруд.
Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР від 21 травня 1997 року (далі - Закон №280/97-ВР) місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.
Згідно з пп.1 п. «б» ч. 1 ст. 31 Закону №280/97-ВР виконавчим органам міських рад делеговано повноваження у галузі будівництва, а саме: надання (отримання, реєстрація) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів у випадках та відповідно до вимог, встановлених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Стаття 14 Закону України «Про основи містобудування» №2780-XII від 16.11.1992 року, відносить до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування таке повноваження як надання (отримання, реєстрація), відмова у видачі чи анулювання (скасування) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю у випадках та відповідно до вимог, встановлених законом.
Згідно Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №244 від 21.10.2011 року та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011 року за №1330/20068 (далі - Порядок №244), тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.
Частиною другою статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038-VI від 17.02.2011 року (далі - Закон №3038-VI) - тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.
Згідно розділу ІІ Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №244 від 21.10.2011 року та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011 року за №1330/20068 (далі - Порядок №244), підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив`язки.
Замовник, який має намір встановити тимчасову споруду, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення тимчасової споруди. До заяви додаються визначені в п. 2.3. Порядку №244 документи.
Згідно п.2.4. Порядку №244, відповідність намірів щодо місця розташування тимчасової споруди комплексній схемі розміщення тимчасової споруди (у разі її наявності), будівельним нормам визначає відповідний орган з питань містобудування  та архітектури, який утворено у складі виконавчого органу відповідної сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації, протягом десяти робочих днів з дня подання зазначеної заяви.
У разі відсутності у складі відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради органу з питань містобудування та архітектури відповідність намірів щодо місця розташування тимчасової споруди на території сільської, селищної, міської ради визначає орган з питань містобудування та архітектури відповідної районної державної адміністрації за територіальною належністю.
Судом встановлено, що з метою здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів районної державної адміністрації, реалізації власних та делегованих повноважень виконавчих органів у галузі містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Тарутинською райдержадміністрацією Одеської області, у межах компетенції, визначеної законодавством України, створено Сектор містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області, який є виконавчим органом Тарутинської райдержадміністрації Одеської області та діє на підставі Положення, затвердженого розпорядженням голови районної державної адміністрації №243/А-2018 від 23.04.2018 року (а.с. 65-72, 83-88).
Відповідно до пункту 4 Положення «Про Сектор містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області», затвердженого розпорядженням голови районної державної адміністрації №243/А-2018 від 23.04.2018 року, основними завданнями сектору є забезпечення реалізації державної політики у сфері містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства на території району, зокрема, забезпечення додержання законодавства у сфері містобудування та архітектури, державних стандартів, норм і правил, регіональних правил забудови населених пунктів, затвердженої містобудівної документації, здійснення контролю за їх реалізацією.
Згідно пункту 5 Положення «Про Сектор містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області», затвердженого розпорядженням голови районної державної адміністрації №243/А-2018 від 23.04.2018 року, Сектор відповідно до визначених галузевих повноважень: забезпечує у межах своїх повноважень захист прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб; здійснює державний контроль за дотриманням підприємствами, установами та організаціями правил, норм, стандартів у межах визначених повноважень; здійснює повноваження, делеговані органами місцевого самоврядування; здійснює інші передбачені законом повноваження.
Крім того, слід звернути увагу й на те, що паспорти прив`язки тимчасових споруд №58-ППТС від 03.02.2017 року та 59-ППТС від 08.02.2017 року, дія яких на думку позивача закінчилась, видані саме Сектором містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області (а.с.7-8).
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що саме на Сектор містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області, як на орган виконавчої влади, покладено обов`язок забезпечення додержання законодавства у сфері містобудування та архітектури, державних стандартів, норм і правил, регіональних правил забудови населених пунктів, затвердженої містобудівної документації, здійснення контролю за їх реалізацією. 
Крім того, правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів, заходи створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини визначено Законом України №2807-IV від 06.09.2005 року «Про благоустрій населених пунктів» (далі - Закон №2807-IV).
Згідно зі статтею 5 Закону №2807-IV управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.
Відповідно до статті 34 Закону №2807-IV правила благоустрою території населеного пункту - це нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування. Типові правила розробляються та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.
Правила включають, зокрема, порядок розміщення малих архітектурних форм та тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності; порядок здійснення благоустрою та утримання територій об`єктів благоустрою; порядок здійснення самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів (пункти 1, 7, 8 частини 2 статі 34 Закону №2807-IV).
В поданій апеляційній скарзі апелянт зазначає, що повноваження щодо забезпечення додержання законодавства у сфері містобудування та архітектури відносно тимчасових споруд належать саме Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області.
Разом з тим, апелянт вказує на те, що «Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності», затвердженого наказом Мінрегіонбуду №244 від 21.10.2011 року паспорти прив`язки тимчасових споруд оформляються органом з питань містобудування та архітектури, утвореним у складі виконавчого органу місцевого самоврядування чи адміністрації.
Проте, колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта.
За змістом ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038-VI від 17.02.2011 року, державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об`єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом. Позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю. Підставами для проведення позапланової перевірки є, зокрема, звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.
Згідно Положення про «Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області», затвердженого Наказом державної архітектурно-будівельної інспекції України №1106 від 12.10.2015 року, Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області є територіальним органом - структурним підрозділом апарату Державної архітектурно-будівельної інспекції України (а.с. 73-83).
Основними завданнями Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області є забезпечення реалізації державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду на території Одеської області, а саме:
здійснення у межах повноважень, визначених законом, державного архітектурно-будівельного контролю за дотриманням замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт;
здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил уповноваженими органами містобудування та архітектури та виконавчими органами сільських, селищних, міських рад з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами, що здійснюють контроль у сфері містобудівної діяльності (далі - об`єкти нагляду), під час провадження ними містобудівної діяльності;
виконання дозвільних та реєстраційних функцій у будівництві у визначених законодавством випадках;
забезпечення додержання законодавства з питань ліцензування господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (ССЗ) наслідками, та здійснення контролю за додержанням суб`єктами господарювання ліцензійних умов провадження видів господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (ССЗ) наслідками (далі - ліцензійні умови).
Як вірно встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, у межах повноважень, згідно наказу №1226 від 28 вересня 2018 року «Про проведення позапланової перевірки» (а.с. 53), направлення на проведення позапланової перевірки №18н від 31 жовтня 2018 року (а.с. 54), головним інспектором будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області Кшановським П.А. проведено перевірку відділу містобудування, архітектури та ЖКГ Тарутинської районної державної адміністрації, за результатами якої складено Акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил (а.с. 56-58), винесено припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності (а.с. 54) та прийнято рішення про зупинення дії паспорта прив`язки пересувної тимчасової споруди №58-ППТС від 03.02.2017 року (а.с. 48-49).
Як вірно зазначив суд першої інстанції що відповідно до паспорту прив`язки №58-ППТС від 03.02.2017 року дана тимчасова споруда є пересувною тимчасовою спорудою для реалізації хлібобулочних виробів. Згідно паспорту прив`язки №59-ППТС від 08.02.2017 року, ФОП ОСОБА_3 було розміщено чотири стаціонарні тимчасові споруди для реалізації товарів повсякденного вжитку та території автостанції.
Враховуючи усе викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 , оскільки до повноважень Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області не відноситься розгляд заяв щодо демонтажу тимчасових споруд на території Тарутинського району Одеської області та проведення заходів державного архітектурно-будівельного контролю щодо таких тимчасових споруд.
Крім того колегія суддів наголошує на тому, що основним завданням Сектору містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області» є забезпечення реалізації державної політики у сфері містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства на території району, зокрема, забезпечення додержання законодавства у сфері містобудування та архітектури, державних стандартів, норм і правил, регіональних правил забудови населених пунктів, затвердженої містобудівної документації, здійснення контролю за їх реалізацією.
Відповідно до ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, у межах позовних вимог. 
Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.
Достатніх доказів на спростування позиції відповідача, позивачем під час розгляду справи не надано.
Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Так, у п. 29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 р. Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 січня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач                                        В.О.Скрипченко

Суддя                                                                                І.П.Косцова

Суддя                                                                                Ю.В.Осіпов