Постанова
Іменем України                                       
11 червня 2020 року
м. Київ
справа № 212/3128/19
провадження № 61-2511св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 ,
відповідачі: публічне акціонерне товариство «Криворіжгаз» (правонаступником якого є акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз»), товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі судді Дехта Р. В., від 25 червня          2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду, у складі колегії суддів Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П., від 14 січня            2020 року.
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2019 року  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 ,        ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 ,          ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 звернулися до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» (далі - ПАТ «Криворіжгаз»), правонаступником якого є акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» (далі - АТ «ОГС «Криворіжгаз»), товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут»           (далі - ТОВ «Дніпропетровськгаз збут») про визнання незаконними дій щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу, режиму нарахування об`ємів спожитого природнього газу згідно показань загальнобудинкових приборів обліку газу для побутових споживачів природнього газу, дій щодо відмови у забезпеченні індивідуальними квартирними лічильниками побутових споживачів природнього газу, визнання права на забезпечення індивідуальними газовими лічильниками та зобов`язання вчинити певні дії.
Свої вимоги позивачімотивували тим, що на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500 між позивачами та ПАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» було укладено типовий договір постачання природного газу споживачам. Відповідно до пункту 1.3 типового договору розподілу природного газу, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2498, цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживачів до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачами будь-яких дій, які засвідчують їх бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку оператор газорозподільної мережі (далі - оператор ГРМ) направляє споживачеві інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплату рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. Доказом факту приєднання всіх споживачів до типового договору вважали щомісячне споживання ними природного газу та здійснення щомісячної сплати рахунків за спожитий природний газ. 
Позивачі зазначали, що права та обов`язки споживачів виникли з однієї підстави, а предметом цього спору є однорідні права та обов`язки. Позивачі вказали, що у серпні 2017 року ними, як мешканцями будинку АДРЕСА_1 , були проведені загальні збори співвласників багатоквартирного будинку, на яких було прийнято рішення щодо ініціювання звернення власників квартир, які не обладнані індивідуальними лічильниками газу, до ПАТ «Криворіжгаз» із заявами про забезпечення та встановлення індивідуальних лічильників газу за рахунок ПАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», на підставі статті 6 Закону                     України № 3533-VI. Однак, листом від 11 травня 2017 року № Кд 01.3.2-ЛВ-8374-0517 ПАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», повідомило, що не передбачено фінансування робіт із встановлення індивідуальних лічильників газу в кожній квартирі будинку АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 . Позивачі вважають таку позицію ПАТ «Криворіжгаз» неправомірною, оскільки побутовим споживачам відмовлено в забезпеченні та встановленні індивідуальних газових лічильників за рахунок                              ПАТ «Криворіжгаз».
Із урахуванням зазначеного, позивачі просили позов задовольнити.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 червня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.
Визнано незаконним встановлений ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкових приладів обліку газу для побутових споживачів природного газу, які є позивачами у цій справі. 
Зобов`язано ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» поновити побутовим споживачам природного газу, позивачам у справі, режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників з дати початку нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкових приладів обліку газу для побутових споживачів природного газу.
Визнано незаконними дії ПАТ «Криворіжгаз» щодо відмови в забезпеченні індивідуальними квартирними лічильниками побутових споживачів природного газу, які є позивачами у справі.
Визнано право на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок ПАТ «Криворіжгаз» за побутовими споживачами природного газу - позивачами у справі.
Визнано, що ПАТ «Криворіжгаз» відповідно до статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного облік природного газу» зобов`язано за свій рахунок в термін до 01 січня 2021 року здійснити встановлення в квартирах індивідуальних газових лічильників побутовим споживачам природного газу, які виступають позивачами у цій справі.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, щооскільки позивачі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі індивідуальних, та не відмовлялись від встановлення індивідуальних лічильників газу, то відповідач ПАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи Криворіжгаз», зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами. Дії відповідача                                 ПАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи Криворіжгаз», щодо встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу замість індивідуальних лічильників газу побутовим споживачам є незаконними, такими, що вчинені з порушенням положень Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу газорозподільних систем, Типового договору розподілу природного газу.
Задовольняючи позовні вимоги позивачів щодо визнання незаконним встановлення відповідачем ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» режиму нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу, а також щодо зобов`язання                  ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» поновити побутовим споживачам - позивачам режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників з дати початку нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкових приборів обліку газу для побутових споживачів природного газу оператора газорозподільної системи, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі за час, коли відповідачем             ПАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи Криворіжгаз», було встановлено загальнобудинковий лічильник обліку природного газу вимушені були сплачувати кошти за спожитий природний газ в завищеному розмірі, і це потягло за собою зміну сум нарахування за послуги газопостачання. Оплата за спожитий газ при відсутності індивідуального лічильника має проводитись відповідно норм споживання, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 січня 2020 року апеляційну скаргу АТ «ОГС «Криворіжгаз» залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» задоволено.
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 червня 2019 року скасовано в частині визнання незаконним встановленого ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» режиму нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу для побутових споживачів природного газу, якими виступають позивачі у цій справі, в частині зобов`язання ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» поновити побутовим споживачам природного газу - позивачам у справі режим нарахування природного газу відповідно до чинних норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників з дати початку нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкових приборів обліку газу для побутових споживачів природного газу, та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відмова відповідача             ПАТ «Криворіжгаз» встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачів.                             З урахуванням вимог статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» волевиявлення позивачів на встановлення індивідуальних лічильників газу не може бути обмеженим, а тому вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незаконність дій ПАТ «Криворіжгаз» щодо відмови у встановленні індивідуальних лічильників та зобов`язання                   ПАТ «Криворіжгаз» за свій рахунок здійснити встановлення в квартирах позивачів індивідуальних газових лічильників в строк до 01 січня 2021 року.
Однак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для визнання незаконним встановленого відповідачем ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» режиму нарахування об`ємів спожитого природного газу, згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу, споживачам (позивачам), які проживають у будинку АДРЕСА_1 , оскільки вищезазначені дії не входять до кола повноважень ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», натомість вищезазначені зобов`язання входять до кола повноважень АТ «Оператор газорозподільної системи Криворіжгаз», у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в цій частині визнано таким, що підлягає скасуванню, ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі АТ «ОГС «Криворіжгаз» просить рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 червня          2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 січня            2020 року в частині задоволення позовних вимог скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що при вирішенні спору суди застосували норми матеріального права, що не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, враховуючи момент їх виникнення. Не встановлення у квартирах позивачів індивідуальних лічильників газу на час їх звернення до суду не свідчить про порушення їхніх прав, оскільки Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» передбачено граничний строк встановлення газорозподільними підприємствами лічильників газу для населення, що проживають у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі, до 01 січня 2021 року.
Оператор ГРМ не може відступати від положень, встановлених Планом розвитку газорозподільної системи ПАТ «Криворіжгаз» на 2016-2025 роки. Нормами глави 5 розділу 9 Кодексу ГРС, встановлено, що за ініціативи балансутримувача (управителя) або оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу.
Суди дійшли помилково висновку про зобов`язання ПАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є АТ «ОГС «Криворіжгаз», за свій рахунок в строк до 01 січня 2021 року здійснити встановлення в квартирах позивачів індивідуальних газових лічильників.
ПАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є АТ «ОГС «Криворіжгаз», забезпечено будинок, у якому проживають позивачі, приладом обліку природного газу відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».
Судові рішення першої та апеляційної інстанцій оскаржуються в частині задоволених позовних вимог, а тому в іншій частині в силу положень частини першої статті 400 ЦПК України не є предметом касаційного перегляду.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 06 березня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі.
Ухвалою Верховного Суду від 03 червня 2020 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відзиви на касаційну скаргу не надходили 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Позивачі у цій справі є або власниками, або зареєстровані та проживають у квартирах будинку АДРЕСА_1 та є побутовими споживачами газу.
Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики і комунальних послуг (НКРЕКП) № 1274 від 16 квітня 2015 року про видачу ліцензії на розподіл природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ ПАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи Криворіжгаз», видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на території м. Кривий Ріг (крім житлового масиву Інгулець Інгулецького району в місті Кривий Ріг) та Криворізького району Дніпропетровської області в зоні розташування розподільних газопроводів, що перебувають у власності та користуванні ПАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи Криворіжгаз».
Відповідач ПАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи Криворіжгаз», протягом 2011-2017 років приймав від НАК «Нафтогаз України» природний газ та здійснював його постачання позивачам.
В січні 2018 року ПАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи Криворіжгаз», встановило позивачам на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальнобудинковий вузол обліку природного газу.
В березні 2017 року позивачами, що мешкають у будинку АДРЕСА_1 , були проведені загальні збори власників квартир багатоквартирного будинку з метою забезпечення раціонального використання природних ресурсів та забезпечення оплати кожним позивачем, як споживачем, фактично спожитого об`єму газу. На цих зборах було прийнято рішення щодо ініціювання звернення власників квартир, які не обладнані індивідуальними лічильниками газу до ПАТ  «Криворіжгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи Криворіжгаз», із заявами про забезпечення та встановлення індивідуальних лічильників газу за рахунок ПАТ  «Криворіжгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи Криворіжгаз», на підставі статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».
На звернення позивачів ПАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», листом                              від 15 березня 2017 року за вихідним № Кд01.3-ЛВ-4700-0317 роз`яснено, що останніми не передбачено фінансування робіт із встановлення індивідуальних лічильників газу у кожній квартирі будинку АДРЕСА_1 та запропоновано у разі незгоди власників квартир розраховуватися за спожитий газ за показниками будинкового вузла обліку газу, встановити індивідуальний лічильник газу окремо на квартиру (будинок) за власні кошти.
Позиція Верховного Суду
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня                                2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», положеннями якого встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Частинами першою та другою статті 400 Цивільного процесуального кодексу України (тут і далі в редакції, чинній на час подання касаційної скарги) визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Спір між сторонами виник з приводу правомірності дій щодо встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу на будинок АДРЕСА_1 та відмови ПАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи Криворіжгаз», встановити індивідуальні лічильники природного газу, а також щодо зміни ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» в односторонньому порядку режиму нарахування природного газу побутовим споживачам.
Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання 
та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.
Відповідно до пунктів 2, 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються порушеними якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.
Як зазначено в преамбулі Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.
У відповідності до статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні 
послуги» предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 
(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів 
та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів 
на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, 
з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.
Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін/тарифів 
на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша 
група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи.
Згідно з частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору 
на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частини перша, пункт 1 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 
(у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам (постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг               від 30 вересня 2015 року № 2500) цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.
Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням 
вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) 
є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.
Судами встановлено, що позивачі приєдналися до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживали природний газ та сплачували рахунки за спожитий природний газ.
Права та обов`язки споживачів визначені Типовим договоромпостачання природного газу побутовим споживачам, а саме розділом IV «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», розділом V «Права та обов`язки споживача» та розділом VI «Права і обов`язки постачальника».
Згідно з пунктом 2.1 цього Типового договору ПАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а позивачі взяли на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.
Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.
У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором 
є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність 
та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.
Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».
Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем (постанова  Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року                      № 2494) оператор газорозподільної системи (оператор ГРМ) - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.
Позивачі є споживачами природного газу, а ПАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», - оператором ГРМ, тобто виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газом.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.
Згідно з положеннями статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (у редакції, чинній на час обміну сторін листами у березні 2017 року) та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року.
Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики від 28 грудня 2011 року № 150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу»  (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу.
Згідно з додатком № 1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн, а згідно з додатком № 1 до постанови від 27 вересня 2016 року № 1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25, 20 грн.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частинами першою-другою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого в незмінній частині погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, обґрунтовано виходив із того, що стаття 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні (індивідуальні) прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.
Відмова ПАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є АТ Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», встановити індивідуальні лічильники у квартирах позивачів суперечить вимогам чинного законодавства, порушує права позивачів. 
Встановлення лише загальнобудинкового вузла обліку газу без погодження із позивачами та нарахування вартості спожитого газу на підставі показників загальнобудинкового вузла обліку газу порушують права позивачів, оскільки в процесі обліку спожитого газу не відображається фактичне споживання газу кожним окремо споживачем багатоквартирного будинку, у квартирі якого відсутній лічильник, що призводить до нарахування вартості споживання газу, який насправді не використовувався споживачами. 
Задоволення вимог позивачів спрямоване на забезпечення раціонального використання ресурсів та рівних можливостей для позивачів з отримання послуг по газопостачанню; встановлення позивачам індивідуальних лічильників забезпечить оплату кожним з них саме того об`єму газу, який ним спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість.
Вирішуючи питання про те, за чий рахунок повинно проводитися фінансування робіт з оснащення лічильниками газу, суди попередніх інстанцій правильно керувалися частиною першою статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», згідно з якою фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.
Саме на ПАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є АТ Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», покладений обов`язок з встановлення лічильників газу у строк до 01 січня 2021 року і товариство повинно вживати заходів щодо залучення джерел фінансування цих робіт, а покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним. 
Зазначені висновки відповідають правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі 
№ 214/2435/17 (провадження № 14-347цс18). 
Колегія суддів погоджується з висновками районного суду в нескасованій частині та з висновком апеляційного суду, оскільки суди правильно застосували до правовідносин сторін нормиматеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення районного суду в нескасованій частині та постанова апеляційного суду ухвалі з порушенням норм матеріального і процесуального права.
Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 червня 2019 року у незміненій за результатами апеляційного перегляду частині та постанову Дніпровського апеляційного суду                          від 14 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий              	Є. В. Синельников  	
Судді 	О. М. Осіян	
 	  Н. Ю. Сакара  	
 	С. Ф. Хопта	
 	  В. В. Шипович