Ухвала
Іменем України 
01 червня 2020 року
м. Київ
справа № 727/2946/19
провадження № 51-2528ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів:                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці 
від 07 лютого 2020 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 07 квітня 2020 року, 
встановив:
Зі змісту касаційної скарги захисника убачається, що він не погоджується з вказаними судовими рішеннями.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог  пунктів 4, 5 ч. 2 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції. 
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону             (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого 
(ст. 414 КПК України). 
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно                 
до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог. 
Однак, всупереч вищевказаному захисник у касаційній скарзі, вказуючи на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судами при постановленні оскаржуваних судових рішень, як на підставу для їх скасування, доводів на обґрунтування зазначеної позиції з урахуванням положень ст. 412 КПК України не наводить.
Крім того, подана касаційна скарга не містить обґрунтування щодо незаконності ухвали апеляційного суду з підстав, передбачених пунктами ч. 1 ст. 438 КПК України з урахуванням положень статей 412-414 цього Кодексу.
Крім цього, як убачається із мотивувальної частини касаційної скарги, захисник вказує на необхідність скасування оскаржуваних вироку та ухвали, тоді як вимоги у прохальній частині скарги формулює про їх зміну, чим допустив суперечності.
До того ж, вказані вимоги про зміну оскаржуваних судових рішень є неконкретними, оскільки захисником не зазначено, як саме суд касаційної інстанції має змінити вирок та ухвалу щодо ОСОБА_5 .
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху. 
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд 
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного 
суду м. Чернівці від 07 лютого 2020 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 07 квітня 2020 року щодо засудженої ОСОБА_5 залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                           ОСОБА_2                            ОСОБА_3