УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                       
       Справа № 686/21250/16-ц
Провадження № 22-ц/4820/914/20

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13 травня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.
секретар судового засідання Гриньова А.М.
за участю: представника відповідача ОСОБА_1 

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/21250/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка подана її представником ОСОБА_1 , на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 лютого 2020 року (суддя Чевилюк З.А.) у цивільній справі за позовом Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова до ОСОБА_2 про стягнення коштів за навчання.
Заслухавши доповідача, пояснення представника учасника справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:
У жовтні 2019 року ВНМУ ім. М.І. Пирогова звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення вартості навчання.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що між ВНМУ ім. М.І. Пирогова та ОСОБА_2 було укладено угоду про підготовку лікаря №308. Позивач умови угоди виконав та забезпечив відповідну якість та рівень підготовки фахівця з вищою освітою, відповідач закінчила навчання та отримала у позивача за рахунок коштів державного бюджету повну вищу освіту за спеціальністю «Лікувальна справа», здобула кваліфікацію лікаря. Однак відповідач трьох років за місцем направлення не відпрацювала та була звільнена з посади лікаря-інтерна із загальної практики-сімейна медицина за прогули.
Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь ВНМУ ім. М.І. Пирогова в рахунок відшкодування витрат на навчання суму коштів у розмірі 246651,79 грн.
Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 грудня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ВНМУ ім. М.І. Пирогова 246651,79 грн. пов`язаних з навчанням та судовий збір в сумі 3699,77 грн.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 грудня 2019 року заяву задоволено, заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду від 01.12.2006 року скасовано і призначено справу до розгляду.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 лютого 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ВНМУ ім. М.І. Пирогова кошти в сумі 141317,57 грн. в рахунок відшкодування витрат на навчання.
Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 лютого 2020 року доповнено резолютивну частину рішення у цивільній справі за позовом ВНМУ ім. М.І. Пирогова до ОСОБА_2 про стягнення вартості навчання та вказано про стягнення судових витрат у виді судового збору в розмірі 2120 грн. з ОСОБА_2 на користь ВНМУ ім. М.І. Пирогова.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_1 не погоджується з вказаним вище рішенням суду, просить скасувати його в частині задоволених позовних вимог та відмовити в задоволенні позову в цій частині. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що матеріали справи не містять жодного належного доказу, який містить інформацію щодо предмета доказування, а саме обставин, що підтверджують суму заявлених вимог. Зазначає, що позивачем не було надано жодного належного доказу про наявність шкоди саме в розмірі 141317,57 грн. Вважає, що довідка надана позивачем не може бути належним доказом, оскільки вона не відповідає вимогам чинного законодавства. Крім того, на думку апелянта, у даній справі неналежний позивач, оскільки університет не уповноважений на стягнення коштів до бюджету.
Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому апеляційним судом, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, не переглядається.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що з 2009 року відповідач ОСОБА_2 навчалась у Вінницькому національному університеті ім. М. І. Пирогова. Та між навчальним закладом та відповідачем було укладено угоду № 308 про підготовку лікаря, за умовами якої навчальний заклад зобов`язався забезпечити якісну теоретичну та практичну підготовку фахівця з вищою освітою, забезпечити працевлаштування в державному секторі народного господарства, де він зобов`язаний відпрацювати не менше трьох років. Студент (відповідач по справі), в свою чергу, взяв зобов`язання прибути після закінчення вищого навчального закладу на місце направлення та відпрацювати не менше трьох років; у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку. Угода набула чинності з моменту її підписання та діяла до 31.07.2014 (а.с. 9).
Відповідач по справі закінчила у 2014 році Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова та отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Лікувальна справа» та здобула кваліфікацію лікаря. Відповідно, була направлена на роботу на посаду лікаря загальної практики-сімейної медицини Хмельницької міської дитячої лікарні (а.с. 12).
Згідно з наказом ректора Вінницького Національного медичного університету ім. М.І. Пирогова № 173 від 29.04.2016, лікаря-інтерна ІІ року навчання ОСОБА_2 , яка була направлена на роботу (згідно з листом МОЗ України від 28.08.2014 № 11.02-10/50-к-9996) на посаду лікаря загальної практики сімейної медицини Хмельницької міської дитячої лікарні, було відраховано, як таку, що пропустила третину інтернатури (а.с. 15).
За довідкою про стан заборгованості загальна сума заборгованості ОСОБА_2 складає 246651,79 грн., що складається з основної суми боргу 141317,57 грн., індекс інфляції 93552,53 грн., 3 % річних - 11781,79 грн. (а.с. 13).
Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини першої стаття 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до частини другої статті 52 Закону України «Про освіту» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року № 367, випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням. 
У разі, якщо випускник не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у п. 9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. 
Пунктом 14 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням» від 22 серпня 1996 року № 992 (чинної на час укладення між сторонами угоди про підготовку лікаря), у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. 
З огляду на викладене, правильно застосувавши норми матеріального права та з`ясувавши обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо недотримання відповідачем вимог законодавства України та угоди про підготовку лікаря в частині її зобов`язання відпрацювати після закінчення вищого навчального закладу три роки відповідно до направлення на роботу. А тому, обґрунтовано задовольнив позовні вимоги щодо стягнення з відповідача коштів за навчання.
Заперечуючи документ про вартість навчання та розмір цих витрат, відповідач в підтвердження своїх заперечень належних та допустимих доказі не надав.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, як мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до чч. 2, 4 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальної дії.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова не є належним позивачем по справі, оскільки університет є навчальним закладом державної форми власності і є розпорядником коштів, які були перераховані йому з державного бюджету, а тому є належним позивачем у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги також не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність.
Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , яка подана її представником ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 травня 2020 року.

Суддя-доповідач                                                І.В. П`єнта

Судді:                                                                А.П. Корніюк

       О.І. Талалай